ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2249/16-ц
провадження № 2/753/2944/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі :

головуючого судді Набудович І.О.

за участю секретаря Петрик А.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд по зв'язку № 853» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та витрат на правовову допомогу

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ДП «Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд по зв'язку № 853» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку з 01.12.2013 р. по 02.02.2015 р. в розмірі 59178 грн., посилаючись на те, що з 16.05.2005 позивач працювала в ДП «Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд по зв'язку № 853» та 02.02.2015 р. була звільнена за власним бажанням на підставі наказу № 04-К. Сума середнього заробітку позивача на день пред'явлення позову становила 4 227 грн. На момент звільнення їй не було виплачено заробітну плату за період з 01.12.2013р. по 02.02.2015р. в сумі 59178 грн. Відповідач не надав жодної відповіді на звернення позивача щодо розміру щомісячної заробітної плати, розміру надбавки за вислугу років, виплату відпусток, лікарняних та розміру заборгованості.

Під час розгляду справи представник позивача двічі уточнював позовні вимоги і в остаточній редакції позову просив стягнути з відповідача на користь позивача не нараховану та не виплачену заробітну плату за період з жовтня 2014 року по 02.02.2015 року в розмірі 19 288 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, посилався на відповідь ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.05.2016 р., в якій зазначено, що відповідачем було нараховано та виплачено позивачу заробітну плату лише за 3 квартал 2014 року включно. В день звільнення з роботи позивачу не нараховано та не виплачено заробітну плату за період з жовтня 2014 р. по 02.02.2015р. в сумі 19 288 грн., виходячи з розрахунку, що сума середнього заробітку позивача становила 4 822 грн. Відповідач надав відповідь про відсутність відомостей в розпорядженні директора підприємства щодо розміру щомісячної заробітної плати позивача, розміру надбавки за вислугу років, виплату відпусток, лікарняних та розміру заборгованості. Враховуючи, що дані індивідуальних відомостях про застраховану особу, надані Пенсійним фондом України про відрахування за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року та дані про відрахування податків відсутні, необхідно здійснити розрахунок за спірний період з урахуванням середньмісячного заробітку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в останній редакції уточненої позовної заяви.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задовволенні позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість та недоведеність.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, з 16 травня 2005 року ОСОБА_2 прийнята на роботу в ДП «Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд по зв'язку № 853» на підставі наказу № 54-К від 16.05.2005р.( а.с. 3, 108-109).

Наказом № 04-К (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) 02 лютого 2015 року ОСОБА_2 звільнена з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. З наказом (розпорядженням) позивач була ознайомлена 26.02.2015р. (а.с. 4, 110).

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Звертаючись до суду з даним позовом в його остаточній редакції, сторона позивача посилалася на те, що відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату за період з жовтня 2014 року по 02.02.2015 року в сумі 19 288 грн., виходячи з розрахунку, що сума середнього заробітку позивача становила 4 822 грн.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Разом з тим, позивач, будучи наділена правом подання доказів, всупереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України, не надала жодних доказів на підтвердження того, що відповідач ДП «Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд по зв'язку № 853» має заборгованість перед позивачем по не виплаченій заробітній платі за спірний період в сумі 19 288 грн., а також доказів виконання ОСОБА_2 визначених трудовим договором робіт на підприємстві за спірний період, та, відповідно, підстав для нарахування відповідачем заробітної плати за період з жовтня 2014 року по 02.02.2015 року в розрахованому позивачем розмірі.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7) з січня 2013 року по вересень 2014 року, які надані Управлінням ПФУ в Дарницькому районі м. Києва (а.с. 26-27), вбачається, що за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року дані на ОСОБА_2 відсутні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру.

Крім того, податкові розрахунки ДПІ у Дарницькому р-ні ГУ ДФС у м. Києві за період з 2013-2015 р.р., які містяться в матеріалах справи, не підтверджують існування заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати у відповідних звітних періодах (а.с. 74-92, 96).

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б містили інформацію про те, що остання після звільнення за власним бажанням зверталася з відповідними заявами до відповідача про виплату належної їй заробітної плати, видачу довідок про заборгованість, тощо, і їй було відмовлено у нарахуванні та/або виплаті відповідних сум або у наданні віповідних довідок.

Суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві ОСОБА_2,. на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог, не грунтуються на доказах та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 61, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 47, 116 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд по зв'язку № 853» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та витрат на правовову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.О. Набудович