Справа № 159/967/16-ц
Провадження № 2/159/469/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представника органу опіки та піклування ОСОБА_2.

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Ковельської міської ради, третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_8 про звернення стягнення на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Ковельської міської ради про звернення стягнення на спадкове майно. Ухвалою суду до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідачів залучено ОСОБА_8. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 18.11.2014 року між нею та ОСОБА_9 укладено договір позики за умовами якого позивач надала ОСОБА_9 у строкове користування грошові кошти в сумі 22000 доларів США, а ОСОБА_9 зобовязався повернути дані кошти в строк до 01.01.2015 року. На підтвердження укладення даного договору ОСОБА_9 була надана розписка. 17.06.2015 року ОСОБА_9 помер. 01.10.2015 року та повторно, 11.11.2015 року позивач предявила до спадкоємців ОСОБА_9 вимогу про існування боргу у спадкодавця та повідомила Ковельську державну нотаріальну контору про борги ОСОБА_9, в порядку визначеному ст. 1281 ЦК України. Вказує, що ОСОБА_9 на праві приватної власності належала земельна ділянка кадастровий номер :14:002:0021 площею 0,0523 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вул. Володимирській, 114 в м. Ковелі. Позивач зазначає, що на час звернення з позовом до суду заборгованість ОСОБА_9 за договором позики складає 24756,76 доларів США, з яких 22000 доларів США сума боргу, 300 доларів США 3% річних та 2456,76 відсотки за користування грошовими коштами. Оскільки відповідач ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітніх спадкоємців відмовляється в добровільному порядку, шляхом одноразового платежу задовольнити її вимогу як кредитора, просила в рахунок погашення заборгованості за договором позики накласти стягнення на спадкове майно земельну ділянку кадастровий номер :14:002:0021, площею 0,0523 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходилась за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Володимирська, 114.

Позивач та її представник в судове засідання не зявились, подали суду письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю та просять його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що позивачем не надано оригінал розписки, а її копія, яка міститься в матеріалах справи не може слугувати належним доказом того, що між позивачем та ОСОБА_9 був укладений договір позики. Крім того вказав, що у строки, визначені ст. 1281 ЦК України позивач не предявляла своїх вимог, як кредитор, до спадкоємців ОСОБА_9 ОСОБА_10 вимоги позивач предявила до Головного територіального управління юстиції у Волинській області та до Ковельської державної нотаріальної контори, направивши відповідні листи. Законний представник неповнолітніх спадкоємців вимогу кредитора спадкодавця не отримувала взагалі. Про існування боргу спадкодавця ОСОБА_9 відповідач дізналась лише після звернення позивача з позовом до суду. Вказав, що до складу спадкової маси входить земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,523 га., яка знаходиться по вул. Володимирській, 114 в м. Ковелі, однак згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 21.01.2016 року, яке набуло законної сили, на спірну земельну ділянку накладено стягнення у користь ОСОБА_8 в рахунок погашення заборгованості боржника ОСОБА_9 перед ОСОБА_8 за борговими розписками в рівних частках на його спадкоємців ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Пояснив, що кредитору спадкодавця було достовірно відомо про смерть боржника, однак позивач не вживала заходів для повернення боргу. Просив в задоволенні позову відмовити з мотивів його безпідставності.

Представник органу опіки та піклування просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор приймаючи виконання повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Згідно копії розписки, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_13 кошти в сумі 22000 доларів США і зобовязувався повернути дані кошти в строк до 01.01.2015 року (а.с.6).

Відповідно до ст. 1216, ч. 1 ст. 1218 ЦК України, спадкування є перехід права та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 помер 17 червня 2015 року. Після смерті ОСОБА_9 30.11.2015 року до Ковельської державної нотаріальної контори надійшли заяви від матері спадкодавця ОСОБА_14 та дружини ОСОБА_5 про відмову від спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В силу ч.4 ст. 1268 та ст. 1273 ЦК України малолітні діти спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийняли спадщину після смерті батька.

Доказів про наявність у спадкодавця, крім названих малолітніх дітей, інших спадкоємців, які би прийняли спадщину матеріали справи не містять.

Згідно інформаційної довідки 56180293 від 29.03.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 у приватній власності спадкодавця перебувала земельна ділянка площею 0,0523 га, кадастровий номер :14:002:0021, яка розташована по вул. Володимирській, 114 в м. Ковелі за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.23).

Аналіз положень статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На захист своїх прав позивач звернулась до суду з позовом в якому просила накласти стягнення, в рахунок погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_9 перед позивачем за договором позики від 18.11.2014 року в рівних частинах на спадкове майно спадкоємців боржника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до складу якого входить земельна ділянка площею 0,0523 га, яка за життя належала боржнику ОСОБА_9, кадастровий номер :14:002:0021 по вул. Володимирській, 114 в м. Ковелі.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Разом з тим, особа право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Виходячи з положень ст. 1282 ЦК України, законодавець прямо покладає на спадкоємців обовязок здійснити виконання зобов'язання перед кредитором спадкодавця шляхом одноразового внесення коштів та встановлює максимальний розмір вимог кредиторів, що зобов'язаний задовольнити кожен із спадкоємців і який прирівнюється до вартості майна, отриманого кожним із них в порядку спадкування, а також надає право кредитору звернутися до суду з відповідним позовом до спадкоємців.

За змістом зазначених норм матеріального права у разі відмови спадкоємців від обов'язкового одноразового платежу на погашення боргу спадкодавця, кредитор не позбавлений можливості пред'явити вимогу до них про стягнення цієї суми з урахуванням вартості прийнятого у спадщину майна.

Крім цього, вимозі кредитора про накладення стягнення на спадкове майно повинна передувати вимога (претензія) до спадкоємців про здійснення виконання зобовязань у порядку та строки, передбачені ст. 1281 ЦК України.

Виходячи із змісту ст. 1282 ЦК України, за відсутності доказів відмови відповідачів погасити борг у межах вартості майна, одержаного у спадщину, в силу вимог ст. 1282 ЦК України предметом даного позову могла бути вимога про стягнення суми боргу в межах вартості спадкового майна, а не накладення стягнення на спадкове майно.

Крім цього, відповідно до норм ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази того, що позивач зверталась безпосередньо до ОСОБА_5, як законного представника малолітніх спадкоємців з вимогою про сплату боргу спадкодавця ОСОБА_9

Крім того, позивач не надала суду будь-яких письмових підтверджень того, що ОСОБА_5, як законний представник малолітніх спадкоємців отримувала вимоги про сплату боргу. Як стверджує представник відповідача, про існування у спадкодавця ОСОБА_9 боргу перед позивачем відповідач ОСОБА_5 дізналась лише після відкриття провадження в даній справі.

В той же час, надані претензії, які датовані 01.10.2015 року та 11.11.2015 року відповідно не можуть слугувати беззаперечним доказом того, що спадкоємці ОСОБА_9 їх отримували. На спростування доводів про те, що дані претензії відповідачем отримані не були ні позивачем ні її представником не надано будь-яких належних та допустимих доказів.

З відповіді Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 03.02.2016 року вбачається, що претензія позивача від 11.11.2015 року долучена до матеріалів спадкової справи (а.с.10-11).

Крім того, в матеріалах справи наявні претензії до спадкоємців ОСОБА_9 про повернення суми боргу, які датовані 01.10.2015 року та 11.11.2015 року (а.с.7-8). Даних про те, що вказані вимоги отримала законний представник малолітніх спадкоємців ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

В ході судового розгляду встановлено, що спадкоємцям боржника ОСОБА_9 не було відомо про борги спадкодавця перед позивачем, вказані доводи позивачем не спростовані. Також, доказів того, коли позивач дізналась про смерть боржника ОСОБА_9 остання не надала. Крім того, як встановлено в ході судового розгляду справи, як кредитор, так і боржник проживали в одному населеному пункті, не змінювали відомих їм обом місць проживання.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2016 року було повністю задоволено позов ОСОБА_8 до малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в інтересах яких виступає ОСОБА_5 про накладення стягнення на спадкове майно спадкоємців. Накладено стягнення у користь ОСОБА_15 в рахунок погашення заборгованості боржника ОСОБА_9 в рівних частках на спадкове майно його спадкоємців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 а саме: на земельну ділянку площею 0,0523 га. По вул. Володимирській, 114 в м. Ковелі в рахунок погашення заборгованості спадкодавці ОСОБА_9 перед ОСОБА_15 згідно з борговими розписками від 11.02.2013 року, 12.02.2013 року та від 04.06.2013 року (а.с.52-54).

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24.02.2016 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2016 року залишено без змін (а.с.55-57).

В той же час, в ухвалі Апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року, судом було встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

«З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_9 в силу ч. 4 ст. 1268 та ст. 1273 ЦК України прийняли його малолітні діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а мати спадкодавця ОСОБА_14 та дружина ОСОБА_5 у межах шестимісячного строку після відкриття спадщини подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини (абзац 7 стор. 3 ухвали апеляційного суду).

«Судом встановлено, що за життя ОСОБА_9 належала земельна ділянка, площею 0,0523 га, кадастровий номер :14:002:0021, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що на вулиці Володимирській, 114, у місті Ковелі Волинської області; іншого рухомого та нерухомого майна на час смерті він не мав» (абзац 10 стор. 3 ухвали апеляційного суду).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 21.01.2016 року та ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24.02.2016 року встановлено, що за життя спадкодавця, тобто ОСОБА_9, йому належала земельна ділянка площею 0,0523 га, кадастровий номер :14:002:0021 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в м. Ковелі по вул. Володимирській, 114, на яку свідоцтво про право на спадщину не оформлено і на цю земельну ділянку, ринковою вартістю, згідно зі звітом про експертну грошову оцінку станом на 22.12.2015 року, 273079,00 гри. накладено стягнення у рахунок погашення заборгованості боржника, тобто спадкодавця, в рівних частинах на спадкове майно його спадкоємців, малолітніх ОСОБА_6Є та ОСОБА_7 в користь ОСОБА_8 (сума боргу 1060380 грн.).

Тобто стягнення на вказане нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0523 га, кадастровий номер :14:002:0021 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в м. Ковелі по вул. Володимирській, 114 вже накладено в повному обсязі, рішення суду набуло законної сили.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтями 58, 59, ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового чи особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Незважаючи на те, що на підтвердження матеріально - правової вимоги позивач повинна була додати до позовної заяви оригінал розписки, на яку поширюються вимоги ст. ст. 58 та 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів, ОСОБА_13 додано лише копію розписки.

Таким чином, відсутність оригіналу розписки в матеріалах справи, позбавляє суд можливості дати належну оцінку доказу правомірності чи неправомірності матеріально - правової вимоги позивача на підставі розписки, що є додатковою підставою для відмови в позові.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється па засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів. їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Задовольняючи вимоги представника відповідача про стягнення на користь відповідачки понесених нею витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано ст. 8, ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 року № 13-рп2000, Рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009, Рішення від 11.07.2013 року № 6-рп 2013).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яку таку допомогу надає, має бути адвокатом. При цьому, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка її надає. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4991-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначений вказаним Законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій, копіювання документів, витребування документів і т.п.).

При цьому зазначені витрати мають бути документально підтверджені з поданні відповідного розрахунку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Понесені відповідачкою витрати на правову допомогу документально підтверджені копією квитанції ПАТ «Приватбанк» про сплату відповідачкою її представнику коштів в сумі 4000 грн.

В силу ч.5 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову по даній справі слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 10, 58-61, 88, 154, 212, 213, 214, 215,218 ЦПК України, ст. 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1281, 1282, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Ковельської міської ради, третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_8 про звернення стягнення на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Скасувати заходи забезпечення позову по даній справі у виді накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :14:002:0021, площею 0,0523 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована вул. Володимирській, 114 в м. Ковелі, вжиті ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 07.04.2016 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_10