АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та повернення грошових коштів,

встановила:

у жовтні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача 51 126грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 23 червня 2015 року нею був відкритий картковий рахунок НОМЕР_1 згідно заяви-договору №0034/020467, на якому знаходились її грошові кошти в розмірі 99 918 грн. 22 коп. У зв'язку зі встановленням ліміту на видачу готівки 24 червня 2015 року у відділенні банку вона змогла отримати тільки 49 900 гривень.

Позивач стверджувала, що наприкінці серпня 2015 року з метою отримання власних грошових коштів вона прийшла до відділення ПАТ «Укрсоцбанк», проте їй було відмовлено та повідомлено про відсутність коштів на рахунку та наявність на картці мінусового балансу у розмірі 1207,20 гривень.

При зверненні до відповідача щодо зникнення її грошових коштів, їй було повідомлено, що 7 липня 2015р. за телефонним дзвінком особи, яка успішно пройшла ідентифікацію, відповівши на всі запитання, було знято обмеження на проведення операцій в мережі Інтернет, а з виписки по рахунку встановлено, що 7 липня 2015 року та 8 липня 2015 року було проведено 8 операцій, більша частин з яких проведена в російських рублях, та знято грошові кошти на загальну суму 51 044 грн. 22 коп.

Позивач посилалася на те, що не здійснювала операцій по зняттю готівки із карткового рахунку, а відповідач не вжив ніяких заходів щодо запобігання шахрайству, не повідомив її про спробу несанкціонованого доступу до карти та не пересвідчився у особі, яка здійснювала телефонний дзвінок, що призвело до втрати нею значної суми грошових коштів.

У листопаді 2015р. позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати дії ПАТ «Укрсоцбанк» незаконними, стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на її користь грошові кошти в розмірі 49 918 грн. 80 коп. та 1207,20грн., які вона сплатила на вимогу банку, як заборгованість.

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/10942/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Рішенням суду від 21 січня 2016 року в позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

- 2 -

Представник позивача посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, не врахування тієї обставини, що відповідачем не забезпеченні належні заходи безпеки використання картки VISA, так як не звернуто увагу на ту обставину, що напередодні шахрайських операцій була здійснена спроба зняття обмеження ліміту з картки позивача, про що її не було повідомлено працівником банку та не враховано, що дзвінок здійснено не з телефону позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи що наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 23 червня 2015р. між сторонами укладено договір комплексного банківського обслуговування, шляхом подання позивачем заяви-договору № 0034/020467 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк».

На підставі вказаного договору банком позивачу був відкритий поточний картковий рахунок НОМЕР_1 у національній валюті з встановленням кредитної лінії, банк видав позивачу картку Visa Classic, на яку 24 червня 2015р. було зараховано 100 000грн. і в цей же день знято 49 900грн.

Відповідно до виписки з рахунку у період з 7липня 2015р. та 8 липня 2015р. по картці позивача було здійснено 8 операцій по зняттю грошових коштів.

25 серпня 2015р. банк направив позивачу вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором.

27 серпня 2015р. позивач звернулася до банку із заявою про зняття коштів з її рахунку без її відома.

Згідно відповіді ПАТ «Укрсоцбанк» від 1 вересня 2015р. обмеження на проведення операцій у мережі Інтернет було знято 7 липня 2015р. для особи, яка успішно пройшла ідентифікацію, відповівши на всі питання оператора, а самі операції були здійснені з повною ідентифікацією даних платіжної картки, був введений номер платіжної картки, термін її дії та CVVкод.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач своїми діями або бездіяльністю сприяла втраті або незаконному використанню інформації, яка дала змогу здійснити платіжні операції.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити

- 3 -

неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справі 6-71цс15.

Відповідно до п. 8.13. Умов відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк», банк не несе відповідальності за збитки, завдані держателю картки у разі навмисного та/або ненавмисного розголошення, неналежного зберігання держателем персональної інформації, що може бути використана третіми особами для здійснення несанкціонованих операцій.

Згідно до п. 8.2. Умов клієнт несе повну відповідальність за всі операції, здійснені з використанням втрачених/викрадених карток, здійснені після їх втрати/крадіжки, у разі неповідомлення банк про факт втрати/крадіжки.

Під час судового розгляду було встановлено, що 5 липня 2015р. була здійснена спроба зняття обмеження на проведення операцій в мережі Інтернет за допомогою картки № 558440. Проте, особа, яка здійснювала вказані дії, не пройшла повну ідентифікацію, зокрема, вона не була обізнана про дату народження позивача та дату останньої операції, яка проводилася за допомогою платіжної картки.

Відповідно до виписки з карткового рахунку 6 липня 2015р. за допомогою картки 558440 була здійснена операція покупки на суму 170,69грн.

Позивач під час розгляду справи судом першої інстанції не заперечувала, що вказана операція була здійснена саме нею. Дану обставину також підтвердив представник позивача під час апеляційного розгляду.

З прослуханого апеляційним судом запису розмови, яка відбулася 7 липня 2015р. з оператором контакт центру банку, встановлено, що особа, яка вимагала зняття обмеження з проведення операцій в мережі Інтернет, правильно назвала номер картки, пароль, дату народження позивача, місце проживання позивача та дату останньої операції, проведеної за допомогою платіжної картки - 6 липня 2015р.

Відповідно повідомлення банку при проведення операцій у мережі Інтернет 7 липня 2015р. та 8 липня 2015р. були використані номер картки, зазначений строк її дії та CVVкод.

Колегія суддів вважає, що вищезазначена персональна інформація була відома тільки позивачу.

Крім того, на вимогу апеляційного суду надати для огляду платіжну картку, представник позивача повідомив, що картка відсутня, так як позивач її знищила у зв'язку із закінченням строку її дії, хоча відповідно до пунктів 3.1. Умов була зобов'язана повернути картку банку, а враховуючи наявність спору з приводу правомірності дій банку по списанню грошових коштів з її рахунку, зобов'язана була зберігати картку, як доказ у підтвердження правомірності своїх дій та наявність у неї картки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду було встановлено, що позивач своїми діями сприяла незаконному використанню ПІН-коду картки

- 4 -

та іншої інформації, яка дала змогу ініціювати спірні платіжні операції, а відтак відсутні правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк неправомірно не повідомив позивача про намагання зняти обмеження на проведення операцій у мережі Інтернет за допомогою її платіжної картки, не спростовують встановлених обставин про неправомірність дій самого позивача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, неповне встановлення фактичних обставини справи було усунуто під час апеляційного розгляду, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: