Справа № 353/826/16-ц
Провадження № 2/353/435/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

за участю: cекретаря - Мороз М.І.

позивачки - ОСОБА_1

представника органу опіки та піклування Тлумацької РДА - Семківа В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона спільно проживала з ОСОБА_3, однак у зареєстрованому шлюбі з ним не перебувала. У них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Спочатку в книзі реєстрації народжень запис про батька дитини було записано за її прізвищем «ОСОБА_3», а ім'я та по батькові доньки записано за її вказівкою - «ОСОБА_3». Пізніше відповідач звертався із заявою до віділу РАЦС про визнання його батьком дитини, після чого було повторно видано свідоцтво про народження доньки ОСОБА_4, де в графі «Батько» записано «ОСОБА_3». Після весілля вони проживали разом біля двох тижнів і розійшлися. Фактично як такої сім'ї у них не було. Після народження доньки відповідач з пологового будинку її та доньку не забрав, забирала мати позивачки, в якої вона деякий час проживала, потім почала проживати в сімейному гуртожитку. Відповідач не приїздив на хрестини до доньки, не провідував, матеріально в добровільному порядку її утримувати не допомагав. На підставі рішення Тлумацького районного суду Іаано-Франківської області відповідач частково сплачував аліменти на утримання дитини, однак станом на 01.10.2016 року допустив заборгованість по сплаті аліментів в сумі 29216 грн. 60 коп. 30.07.2016 року вона одружилася із громадянином США ОСОБА_5, який повністю утримує її та її доньку, а тому вона відмовляється від стягнення аліментів на утримання доньки та від заборгованості по сплаті аліментів. Разом з позовною заявою позивачка подала заяву ОСОБА_3, посвідчену 26.09.2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М., в якій ОСОБА_3 просить позбавити його батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та вказує, що не брав участі у вихованні малолітньої доньки від її народження. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала з підстав зазначених в ньому та просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач ОСОБА_3 на адресу суду надіслав заяву, в якій вказав, що свою нотаріально посвідчену заяву, яка знаходиться в матеріалах справи, щодо відмови від батьківських прав на дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтримує повністю, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення та просить справу розглянути у його відсутності.

Представник органу опіки та піклування Тлумацької РДА - Семків В.Д. в судовому засіданні вказав, що з врахуванням висновку органу опіки та піклування Тлумацької РДА, пояснень позивачки та свідків, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки органом опіки та піклування було встановлено, що дитина з батьком не спілкується, відповідач зв'язок з дитиною не підтримує, участі в її вихованні не бере, матеріально не допомагає ОСОБА_1 утримувати доньку. ОСОБА_3 двічі відмовився з'явитись на засідання комісії, по телефону повідомив, що не хоче бути батьком ОСОБА_4, ствердив, що ніколи не виконував своїх батьківських обов'язків. Під час засідання комісії в присутності психолога було проведено співбесіду з малолітньою ОСОБА_4, яка повідомила, що проживає разом з матір'ю, яка здійснює її догляд та утримання, а батька бачить дуже рідко, він не виконує своїх обіцянок.

Свідок ОСОБА_6, яка є бабусею позивачки, в судовому засіданні зазначила, що відповідач дитиною ніколи не цікавився, практично не спілкується з нею, не допомагає її утримувати. З моменту народження правнучки ОСОБА_4 до досягнення нею півторарічного віку вона була змушена їздити до Івано-Франківська та доглядати її, оскільки її онука ОСОБА_1 стаціонарно навчалась в вищому навчальному закладі та дитину не було кому доглядати. В цей же час ОСОБА_3 жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймав, як і не приймає на даний момент. Утриманням та вихованням правнучки займається виключно онука ОСОБА_1, будь-які родичі зі сторони ОСОБА_3 також не цікавляться дитиною.

Свідок ОСОБА_7, яка є хресною мамою ОСОБА_4, в судовому засіданні повідомила, що коли позивачка лежала вагітною на збереженні у пологовому будинку, то відповідач лише один раз провідав її. Після народження доньки відповідач не забрав позивачку з дитиною із пологового будинку, не був на хрестинах доньки, дитину не провідував, не здійснював догляд за нею, у зв'язку з чим позивачка навіть була змушена брати дитину з собою на пари до вищого навчального закладу. Також зазначила, що вона провідувала дитину до чотирьох річного віку майже кожен тиждень, а до семи річного віку кожен місяць. В цей час відповідач ОСОБА_3 жодним чином не допомагав ОСОБА_1 виховувати дитину та матеріально її утримувати. Повідомила, що останній раз бачила відповідача з дитиною 7 років назад, на день народження дитини та свята він не приходить, дитину не вітає, її здоров'ям та вихованням не цікавиться.

Заслухавши позивачку, опитавши свідків, врахувавши думку органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В свою чергу статтею 14 зазначеного Закону зазначається, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналогічні норми містить і стаття 9 Конвенції ООН про права дитини: «Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини».

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А ст. 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо існують наступні підстави: батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

При вирішенні даного спору суд враховує, насамперед, інтереси неповнолітньої дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновленнябатьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Судом встановлено, що у позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження (а.с. 4), де в графі «Батько» вказано ОСОБА_3 (відповідач).

30.07.2016 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з громадянином США ОСОБА_5 та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «ОСОБА_1», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5).

Згідно повідомлення Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області № 03-25/3651 від 29.09.2016 року, заборгованість згідно виконавчого листа № 2-408, виданого Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 22.06.2009 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 550 грн. щомісячно, станом на 01.10.2016 року становить 29216 грн. 60 коп. (а.с. 8), що підтверджується розрахунком № 28415811 від 01.10.2016 року (а.с. 9, 9 зворот).

26.09.2016 року ОСОБА_1 нотаріально посвідчила заяву, в якій відмовилася від стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в тому випадку, коли він добровільно, без будь-якого примусу відмовиться від батьківських прав щодо ОСОБА_4 (а.с. 7).

26.09.2016 року ОСОБА_3 оформив заяву, посвідчену приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М., в якій просив позбавити його батьківських прав щодо його дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ствердив, що на даний час і в майбутньому не матиме жодних претензій майнового, фінансового, морального характеру до своєї дочки. Крім того повідомив, що не брав участі у вихованні своєї малолітньої дочки ОСОБА_4, починаючи з її народження (а.с. 6).

Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов'язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст.ст. 19 СК України.

Згідно висновку № 659/01-18/02 від 27.10.2016 року Тлумацької РДА Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, виходячи з інтересів малолітньої дитини, було проведено відповідну перевірку і встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі, проте після народження доньки ОСОБА_3 звернувся у відділ РАЦС із заявою про визнання батьківства. Проживши сім'єю кілька тижнів, батьки дитини перестали вести спільне господарство. ОСОБА_1 з новонародженою дочкою переїхала проживати до своєї матері. ОСОБА_3 не проживає із сім'єю з часу народження дочки, будучи батьком малолітньої ОСОБА_4 її не відвідує, не цікавиться її здоров'ям, матеріально та фінансово не підтримує, а вихованням, утриманням та доглядом дитини займається мати самостійно. ОСОБА_3 не заперечує, щоб його позбавили батьківських прав, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою. Враховуючи вищенаведене, виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування Тлумацької РДА, вважає доцільним позбавити ОСОБА_3 (відповідача) батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).

При прийняття рішення по даній справі суд, в першу чергу, виходячи з інтересів малолітньої дитини, враховує висновок органу опіки та піклування щодо обставин спору та про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 (відповідача) стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який узгоджується як із поясненнями учасників процесу щодо обставин справи, так і з фактичними обставинами справи.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 (відповідач) за станом свого психічного здоров'я усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, а також мав юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Він був зобов'язаний брати участь у вихованні дитини і мав право на особисте спілкування з нею. Проте ОСОБА_3 (відповідач) таким правом не скористався, самоусунувшись від нього, залишивши дитину без свого піклування, та не бажає і на сьогоднішній день займатись її утриманням та вихованням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 (відповідач) умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, нездатний забезпечити їй нормальні умови проживання, розвитку та виховання, а тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 19, 151, 163, 164, 166, 169, 180 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновленнябатьківських прав», ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини, ч. 2 ст. 11, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 11, 57-61, 169, 174, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована по АДРЕСА_1 та фактично проживає по АДРЕСА_3 разом з матір'ю ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тлумацький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча У.Ю. Луковкіна