Єдиний унікальний номер 229/3688/16-ц Номер провадження 2/229/1484/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Гонтар А.Л

за участі секретаря Костенко В. М.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -

В С Т А Н О В И В:

31.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Дружківського міського суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. В даної квартирі крім неї також зареєстровано ОСОБА_2, ОСОБА_3 . З лютого 2015 року відповідачі у квартирі не мешкають, комунальні послуги не сплачують, господарством не займаються. В квартирі не має їх речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають. Просить усунути перешкоду в користуванні нею власністю, визнавши ОСОБА_2, ОСОБА_3, такими, що втратили право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2.

В судове засіданні позивач з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, за місцем реєстрації не мешкають.

3-тя особа: Дружківська міська рада виконавчий комітет в судове засідання не зявився, надали заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно статті 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1,2 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Виходячи із приписів ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 212 ЦПК України зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується договіром купівлі-продажу від 19 жовтня 1993 року (а.с.10-11) .

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки).

З матеріалів справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується записом у домовій книзі від 24 вересня 2010 року та 06 лютого 2015 року (а.с.14-17)

Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Як вибачається із позовної заяви відповідач ОСОБА_2 є сином позивачки, а відповідач ОСОБА_3 є невісткою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно акту складеному 16 листопада 2016 року головою теркому мікрорайону № 5 "Міський" ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад рік не мешкають в квартирі АДРЕСА_3.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4, також підтвердила факт того, що відповідачі більше року не мешкають в спірної квартирі.

Звертаючись до суду з позовом 31.10.2016 року ОСОБА_1 просила визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі з грудня 2014 року та лютого 2015 року, тобто понад один рік.

Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача ОСОБА_1 виникло з моменту державної реєстрації 10 січня 1994 року

Тобто на час звернення власника квартири до суду (31.10.2016 року) з позовом про визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, у власника було таке право. З зазначеного в позові моменту минуло понад рік , як відповідачі в спірному житловому приміщенні відсутні, а тому є усі правові підстави для визнання їх, такими, що на час звернення позивача до суду втратили право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України.

Оскільки відповідачі не мешкають у квартирі АДРЕСА_4, не сплачують комунальних платежів, не ведуть ніяких господарських робіт, не мають права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню.

Враховуючи порушення відповідачами права власності позивача, суд вважає, що слід зобов'язати Дружківську міську раду виконавчий комітет виписати відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150,156 ЖК України, ст.391,405 ЦК України, ст..10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Дружківка Донецької області такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_5.

ОСОБА_2 , який народився 10.06.1982 року у м. Мурманськ Росія, ОСОБА_3, 07 вересня1987 року народження у м.Дружківка Донецької області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Дружківка Донецької області зняти з реєстрації за адресою: АДРЕСА_6.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Дружківського міського суду А. Л. Гонтар