У х в а л а

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., ВисоцькоїВ.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Свалявської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_5 про скасування рішення та визнання недійсним державного акта; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення користування приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності, вона є власником 34/76 частини вказаного домоволодіння, а відповідач - 42/76 частин.

Тривалий час між ними існували судові спори щодо порядку виділу в натурі їх часток у домоволодінні. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2014 року, яке набрало законної сили, виділено а натурі їх частки у вказаному домоволодінні, а у спільне користування сторін виділено котельню-прибудову під літерою «А-1», насос та огорожу.

Зазначала, що у 2009 році вона подала заяву на виготовлення технічної документації із землеустрою та відповідних документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку у вказаному домоволодінні, але представник міської ради запропонував їй одночасно з відповідачем виготовити технічну документацію та відповідні документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Звернувшись до Свалявської міської ради про виготовлення технічної документації із землеустрою на право власності на земельну ділянку відповідно до частки та реального розподілу їх домогосподарства, з урахуванням судового рішення, яке набрало законної сили, їй стало відомо, що ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, без її, як суміжного землекористувача, погодження меж земельної ділянки.

У результаті відсутності погодження меж земельної ділянки з нею, власністю відповідача є частина земельної ділянки, яка знаходиться під котельною прибудовою.

Посилаючись на наведене та на те, що відповідач загородила котельню та чинить їй перешкоди у користування вказаним приміщення, просила скасувати рішення Свалявської міської ради Закарпатської області від 22 травня 2009 року № 31/303 «Про внесення змін до рішень сесій Свалявської міської ради та виконавчого комітету» та визнати недійсним державний акт від 10 серпня 2009 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0, 0440 га, виданий на ім'я ОСОБА_5, зобов'язати останню звільнити вхідну площадку до котельні та не чинити перешкоди в її користуванні.

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що спірне приміщення знаходиться на її земельній ділянці та є її власністю, яку вона використовує за цільовим призначенням одноосібно.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 постійно порушує її право власності та намагається в судовому порядку відібрати належне їй майно, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила припинити користування ОСОБА_4 котельнею-прибудови «А-1» площею 6,2 кв. м по АДРЕСА_1 та стягнути з останньої на свою користь моральну та майнову шкоду у розмірі 15 170 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Скасовано рішення Свалявської міської ради Закарпатської області від 22 травня 2009 року № 31/303 «Про внесення змін до рішень сесій Свалявської міської ради та виконавчого комітету».

Визнано недійсним державний акт від 10 серпня 2009 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0, 0440 га, виданий на ім'я ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити вхідну площадку до котельні та не перешкоджати в її користуванні.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасуватиоскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити та задовольнити її зустрічний позов, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2014 року, яке набрало законної сили, та має преюдиційне значення, встановлено, що котельня-прибудова літ. «А-1» площею 6,2 кв. м знаходиться у спільному користуванні сторін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для його задоволення, оскільки частина земельної ділянки, яку передано ОСОБА_5 на підставі рішення Свалявської міської ради від 22 травня 2009 року № 31/303 «Про внесення змін до рішень сесій Свалявської міської ради та виконавчого комітету» на підставі якого видано оскаржуваний державний акт, знаходиться під прибудовою, яку виділено сторонам у спільне користування на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2016 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

М.К. Гримич