Справа № 235/6890/16-ц
Провадження № 2/235/3091/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Данилів С.В.,

за участю секретаря: Харенко Т.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 в місті Покровську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину.

В обґрунтування позову зазначає, що 03 травня 1995 року в місті Донецьку нею та ОСОБА_3 було отримано свідоцтво про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та яка належить на праві сумісної власності їй та ОСОБА_3 При цьому в даному свідоцтві про право власності на квартиру зазначено, що загальна площа квартири становить 38,45 кв.м. Вищезазначена квартира зареєстрована в Донецькому БТІ. 27 грудня 2015 року ОСОБА_3 помер. Після цього іі представник - ОСОБА_4 звернулася до Державного нотаріуса ОСОБА_2 державної нотаріальної контори для оформлення спадкової справи та отримання свідоцтва про спадщину яка залишилася після смерті ОСОБА_3, однак отримала відмову, в якому відповідач запропонувала звернутись до суду з заявою про виділ частки у спільному сумісному майні.

З огляду на вищевикладене просить позов задовольнити та визнати незаконною постанову державного нотаріуса ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 22.09.2016 року та усунути перешкоди у здійсненні прав власника майна та зобов'язати державного нотаріуса ОСОБА_2 державної нотаріальної контори та визначити частку померлого у спільній сумісній власності і видати їй свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири, разташованої АДРЕСА_2 , що за життя належала ОСОБА_3, який помер 27 грудня 2015 року в м. Донецьку.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 державної нотаріальної у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно принципу диспозитивності цивільного процесу позивач сам визначає предмет позову, з яким звернутися до суду і підстави на його обґрунтування.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 8 від 17 серпня 2016 року, 19 травня 1957 року народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 942813, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області від 24 березня 2016 року, ОСОБА_3 помер 27 грудня 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 273 (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № 2445 від 03 травня 1995 року, реєстровий номер 6/49к-12.2, квартира яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, належить ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 вересня 2016 року, ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири у спільній власності з ОСОБА_3, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, після смерті ОСОБА_3, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, які б підвердили право власності на частку квартири на імя померлого (а.с. 13).

Згідно вимог статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 66 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце

відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Так, ч.4, 5 Закону України «Про нотаріат» (редакція на час виникнення правовідносин» нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження.

Згідно ст. 1, 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир та інших об'єктів державного житлового фонду на користь громадян України, яка здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам (наймачеві та членам його сім'ї) квартир (та інших об'єктів державного житлового фонду).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), яким у даному випадку була визначена позивач.

Позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України, як мати померлого, є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3, прийняла спадщину, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем у вказаній квартирі до моменту його смерті та подала заяву про прийняття спадщини.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за загальними правилами ч. 2 ст. 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, тобто шляхом подання позову до співвласника.

Згідно з вимогами ст. ст. 24, 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Таким чином, позовна вимога про виділ майна буде суперечити вимогам ст. ст. 3, 27 - 31 ЦПК України, оскільки у даному випадку, співвласник майна у зв'язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності, а тому у цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Тому, з врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що постанова державного нотаріуса ОСОБА_2 державної нотаріальної конторипро відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22 вересня 2016 року не ґрунтується на вимогах закону а тому позов ОСОБА_1Спідлягає частковому задоволенню в частині визнання незаконною постанови нотаріуса та зобовязання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 88, 209, 214, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину - задовольнити чатково.

Визнати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 вересня 2016 року, винесену державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної конториОСОБА_8 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 - незаконною.

Видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, яка залишалась після смерті ОСОБА_3, який помер 27 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С.В. Данилів