АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5129/16 Справа № 208/8702/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Демченко Е.Л., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Донецького обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач звернулась з вищезазначеним позовом до відповідачів, який уточнила в ході слухання справи, посилаючись на те, що 17 жовтня 2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір № 149016804 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи ОСОБА_2, згідно якого вкладник вносить, а банк приймає на рахунок та на умовах договору кошти в сумі 270 000 грн. 27 липня 2015 року вона звернулась до установи банку із заявою на переказ вкладу, але кошти не були переведені на її рахунок, у звязку з чим вона не мала можливості отримати свої кошти вчасно, а тому отримала їх лише після повторного звернення, тобто 28 грудня 2015 року. В звязку з вищезазначеним просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на її користь відсотки за користування її грошовими коштами в розмірі 17,75% річних після закінчення договору з 17 листопада 2014 року по 28 грудня 2015 рік в сумі 42 476,78 грн., три відсотка річних в сумі 3 459,91 грн., як відшкодування втрат та отримання компенсації від боржника за користування грошовими коштами з 27 липня 2015 року по 28 грудня 2015 рік; неустойку (пеню) в сумі 27 334,82 грн. за порушення виконання зобовязань; інфляційні втрати за весь час невиплати в сумі 7 927,10 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2:

3 459 (три тисячі чотириста пятдесят девять) грн. 91 коп. три відсотка річних за користування коштами за договором № 149016804 на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» від 17 жовтня 2014 року;

27 334 (двадцять сім тисяч триста тридцять чотири) грн. 82 коп. суму пені за порушення виконання зобовязань за договором № 149016804 на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» від 17 жовтня 2014 року;

7 927 (сім тисяч девятсот двадцять сім) грн. 10 коп. інфляційні витрати за весь час прострочення.

Усього: 38 721 (тридцять вісім тисяч сімсот двадцять одна) грн. 83 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, позивач ОСОБА_2 та відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулись з апеляційними скаргами.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з банка процентів за користування грошовими коштами в розмірі 17, 75% річних в період з 17.11.2014 р. по 28.12.2015р. в сумі 42476,78 грн., просила рішення суду в цій частині скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В свою чергу ПАТ «Державний ощадний банк України» в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позову.

Вислухавши позивача та представника відповідача,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір № 149016804 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи ОСОБА_2, згідно якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний рахунок та на умовах договору кошти в сумі 270 000 грн. Днем повернення депозиту є 17 листопада 2014 року, що відповідає п.1.1 зазначеного договору.

Відповідно до п.п.1.2, 2.1 Договору № 149016804 від 17 жовтня 2014 року процентна ставка за депозитом встановлена 17,75 відсотків річних та при розрахунку процентів банк не враховує день зарахування депозиту на рахунок та день вилучення депозиту з рахунку.

Згідно умов договору, після закінчення строку зберігання депозит підлягає перерахуванню на рахунок вказаний у п.п.3.3 договору, а в разі відсутності такого рахунку продовжує зберігатися на рахунку без подальшого нарахування процентів до моменту вилучення вкладником депозиту.

27 липня 2015 року позивач ОСОБА_2 відповідно до ст. 1060 ЦК України звернулась до установи банку із заявою на переказ вкладу, але кошти не були переведені на її рахунок, у звязку з чим вона не мала можливості отримати їх вчасно.

24 грудня 2015 року позивач повторно звернулась до установи банку та 28 грудня 2015 року їй були проведені виплати, що вбачається з виписки про рух коштів та не заперечується позивачем.

Судом встановлено, що звернення позивача до відділення Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з проханням повернути суму депозитного вкладу було вирішено лише при її повторному зверненні до відділення банку.

Посилання представника відповідача на те, у наданій позивачем заяві про повернення вкладу невірно був зазначеній ідентифікаційний номер одержувача, у звязку з чим відповідач не зміг ідентифікувати особу одержувача та не вчасно здійснено повернення вкладу, є безпідставними, оскільки з тексту наданої суду заяви позивача від 27 липня 2015 року вбачається наявність ідентифікаційного коду, але останній зазначений у правому верхньому куті заяви.

У звязку із зазначеним представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» під час розгляду заяви про повернення вкладу позивачу мав можливість ідентифікувати особу вкладника або вчасно повідомити заявника про недоліки в заяві для їх виправлення, що не було здійснено банком.

Отже, відповідач зобов'язання за договором № 149016804 на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» на імя позивача від 17 жовтня 2014 року належним чином не виконав та не повернув вчасно позивачу суму банківського вкладу, тобто в односторонньому порядку ухилився від виконання укладеного з позивачем договору банківського вкладу, в звязку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині виплати відсотків за користування банківським вкладом, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із змісту п.2.9 договору, яким встановлено, що після закінчення строку зберігання, вказаного у п.1.1, депозит продовжує зберігатися на рахунку без подальшого нарахування процентів.

Встановивши зазначені обставини, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 509, 625, 629, 638, 1058, 1060, 1061, 1070, 1074 ЦК України, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що договірні обовязки по нарахуванню процентів продовжували діяти до моменту повернення вкладу і тому банком повинні бути виплачені проценти у розмірі 17,75 % річних в період прострочення виконання зобовязання, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Умовами договору банківського вкладу № 149016804 від 17 жовтня 2014 року передбачено, що після закінчення строку зберігання депозиту нарахування процентів за депозитом не здійснюється. Депозит підлягає перерахуванню на рахунок вкладника, а в разі відсутності такого рахунку-зберігається на рахунку без нарахування процентів.

Тобто, договором не передбачено його автоматичної пролонгації (без додаткового погодження між сторонами) та зміни умов в односторонньому порядку.

Такі умови договору дають підстави для висновку про те, що відповідно до ст.598 ЦК зобовязання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цим договором.

При цьому згідно із ч.2 ст.1070 ЦК проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» про те, що невірно зазначений ідентифікаційний код позивача в її заяві від 27 липня 2015 року є поважної причиною, яка виключає відповідальність відповідача за прострочення виконання зобовязання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до п.2.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ № 22 від 21.01.2004р., на Банк покладений обовязок перевірити відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів.

За п.2.5 Інструкції якщо розрахункові документи, у яких перевірено реквізити, заповнено з порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 12 та додатка 8 до цієї Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання.

Однак, працівниками банку було прийнято заяву позивача про переказ вкладу від 27 липня 2015 року без повідомлення про будь-які порушення.

Крім того, п.2.5 Інструкції встановлено, що у разі недотримання банками вимог, викладених у цьому пункті цієї глави, відповідальність за шкоду, завдану платнику (отримувачу, стягувачу), покладається на банк, що обслуговує платника (отримувача, стягувача).

За таких обставин, наслідки неналежного виконання працівником банку передбачених інструкцією обовязків не можуть ставитися у вину позивача.

Посилання апеляційної скарги відповідача на наявність обставин непереборної сили, встановлених п.4.5 Договору, які звільняють його від відповідальності також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в порядку ст.617 ЦК України, відповідачем не доведено, що порушення сталося саме внаслідок таких обставин. Дія Постанови НБУ № 46, на яку посилається заявник апеляційної скарги, щодо призупинення здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, не розповсюджується на діяльність Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», до якого з вимогою про повернення вкладу і звернулась позивач, та не перешкоджає виконанню останнім зобовязань Банка за договором банківського вкладу (депозиту).

Таким чином, судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_3