АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №635/3122/14-ц Головуючий І інстанції Сітбаталова Н.І.
Провадження №22ц/790/2736/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2016р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів Кіся П.В., Шаповал Н.М.,

при секретарі Брулевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права власності внаслідок знищення майна, визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на обовязкову долю в спадкоємстві, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_3 селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права власності внаслідок знищення майна, визнання права власності у порядку спадкування за заповітом.

Просила ухвалити рішення про припинення спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку, площею 20,70 кв.м., за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Кооперативна 3, що належала їй на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області, у зв'язку із знищенням цієї частки; встановити факт, що ОСОБА_6, за життя набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за вказаною вище адресою; визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 60,50кв.м, з яких житлова - 31,40кв.м, допоміжна 29,10кв.м. та надвірні будівлі, розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Кооперативна 3, у порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого 10.10.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що її чоловіку ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.06.1971 року нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району, на праві власності належав житловий будинок, розташований за вище вказаною адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Кооперативна 3, житловою площею 20,70 кв.м. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14.09.1976 року за колишньою дружиною її чоловіка, ОСОБА_4, в порядку поділу спільного майна подружжя, було визнано право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Оскільки житловий будинок знаходився в аварійному стані, ОСОБА_6 рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 селищної ради від 09.06.1977 року за №287 було дозволено перебудувати житловий будинок. ОСОБА_6 зруйнував старий будинок та на його місці збудував новий, а також, побудував надвірні будівлі. Вважає, що право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину вказаного старого житлового будинку припинено, в зв'язку зі знищенням самого об'єкту права власності.

14.05.2003 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів їй, позивачу. 10.10.2013 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Кооперативна 3. Вона спадщину прийняла, так як постійно проживає та зареєстрована в будинку. Оформити спадщину не має можливості, оскільки ОСОБА_6 за життя не отримував правовстановлюючих документів на житловий будинок.

В судовому засіданні першої інстанції представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову та розгляд справи без участі їх представника.

Відповідачка ОСОБА_5 позовні вимоги визнала частково, звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на обовязкову долю після смерті батька - ОСОБА_6

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2016 року в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Рішення районного суду ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволені її позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про задоволення її позову, а в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 рішення суду не оскаржується.

Інші особи, що брали участь у справі рішення суду не оскаржили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.161-164).

Проте, в судове засідання сторони не зявились.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання:

чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в частині вирішення позову ОСОБА_2, не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд вказав, що позивачка не може звертатися до суду з такими вимогами, оскільки не була співвласником майна належного ОСОБА_6 та ОСОБА_4, з посиланням на вимогу ст.365 ЦК України 2003 року.

Проте, погодитись з такими висновками суду в цій частині неможна.

Відповідно до абз. 1 п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності.

У випадках, коли правовідносини між сторонами спору щодо захисту права власності на житловий будинок виникли до 01 січня 2004 року, до таких правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України від 07.02.1991 № 697-XII «Про власність» (втратив чинність з 20.06.2007 на підставі Закону України від 27.04.2007 № 997-V), Кодексу про шлюб та сімю від 20.06.1969 № 2006-VII.

Ураховуючи викладене, до регулюванння спірних правовідносин сторін в частині позовних вимог щодо припинення прав власності ОСОБА_4, необхідно застосовувати положення Цивильного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР).

При розгляді справи було зясовано, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.1971 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, реєстр за №1148, ОСОБА_6 придбав житловий будинок, житловою площею 20,70кв.м., з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Кооперативна 3 (а.с.9-10).

Право приватної власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_6 Харківським міським бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі №12 за реєстровим №1605 (а.с.10 об).

Шлюб між колишнім подружжям розірваний 03 листопада 1976 року (свідоцтво про розірвання шлюбу І-ВЛ №372594 видане Харківським районним відділом запису актів громадянського стану) (а.с.103).

Рішенням народного суду Харківського району від 14.09.1976 року за колишньою дружиною ОСОБА_6, ОСОБА_4 (Тесленко) у порядку розподілу спільного майна подружжя, було визнано право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, що підтверджується довідкою КП «ХРБТІ» від 13.06.2014 року за № 287 (а.с.41-42).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 отримав дозвіл виконкому ОСОБА_3 селищної ради (рішення від 09 червня 1977 року за №287) на будівництво будинку по новому проекту та будівництво сараю на земельній ділянці по вул. Кооперативній 3 в смт Високий Харківського району (а.с.11).

Відповідно зазначеної довідки КП «ХРБТІ» від 13.06.2014 року за №287 за архівними матеріалами, стара житлова будівля літ. «А-1», житловою площею 20,70кв.м знесена.

У 1984 році збудовано новий житловий будинок, літ. «А-1», загальною площею 60,50кв.м., житловою площею 31,40кв.м. Також, збудовано нові надвірні будівлі та споруди: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», душ літ. «Г», зливна яма літ. «К1», водопровід літ «К» вимощення І. Зі старих споруд залишилися металеві ворота з хвірткою № 1 (а.с.41-42).

Оскільки старий будинок, право власності на 1/2 частину якого за рішенням народного суду Харківського району від 14.09.1976 року визнавалось у порядку розподілу спільного майна подружжя, за колишньою дружиною ОСОБА_6, ОСОБА_4 (Тесленко) було знесено, а у 1984 році ОСОБА_6 збудовано новий житловий будинок, будь яких прав власності на нього у колишньої дружини ОСОБА_4 (Тесленко) не виникло.

ОСОБА_6 07.07.1990 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6).

14.05.2003 року ОСОБА_6 заповідав усе належне йому майно ОСОБА_2 Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_7, реєстр за №291.

10.10.2013 року ОСОБА_6 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ВЛ №118179, актовий запис за №167 (а.с.7).

Житловий будинок до експлуатації не прийнято та право власності на нього не оформлено.

Оскільки на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи, ОСОБА_2 не має можливості оформити свої спадкові права.

Відповідно до вимог ст. 25, 346, 328 ЦК України у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визнання належності цього майна попередньому власнику та його спадкоємцям вирішується судом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як видно із матеріалів справи, первинна реєстрація спадкового житлового будинку була проведена у відповідності із діючим на той час законодавством.

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин ), надає визначення термінів, які вживаються у цьому законі. Зокрема, в цій статті визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових права на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно із діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Право власності на спірний спадковий будинок було набуто після закінчення його будівництва, відповідно вимог до діючого на той час законодавства.

Враховуючи, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР) і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, проте спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, можна дійти висновку, що спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а також про наявність правових підстав для визнання за спадкоємцями права власності на цей будинок у порядку спадкування.

Враховуючи, що між сторонами існує спір про право щодо спадкового майна, вирішити його сторони в позасудовому порядку позбавлені можливості, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Позивач, як спадкоємець, яка прийняла спадщину за заповітом у встановлений законом строк має право на спадкове майно - житловий будинок, літ. «А-1», загальною площею 60,50кв.м, з яких житлова - 31,40кв.м, допоміжна 29,10кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Кооперативна 3, права інших осіб прийняттям спадщини не порушуються.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2016 року змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, літ. «А-1», загальною площею 60,50кв.м, з яких житлова - 31,40кв.м, допоміжна 29,10кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Кооперативна 3 у порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого 10.10.2013 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2016 року в іншій частині не оскаржувалось та не переглядалось.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Кіпенко І.С.

Судді Шаповал Н.М.

ОСОБА_8