АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Шаховніна М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

за участю секретаря Гоін В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у справі за заявою з ОСОБА_1, заінтересовані особи - Київська міська рада, Головне управління юстиції у місті Києві про встановлення факту прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій просила встановити факт прийняття нею спадщини з часу її відкриття після смерті своєї матері - ОСОБА_2 у вигляді 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 з метою реалізації законних прав на спадкове майно та одержання в нотаріальній конторі Свідоцтва про право на спадщину за законом.

В мотивування вимог посилалася на те, що вона не може отримати спадщину від померлої матері, оскільки пропустила строк для звернення до нотаріуса із відповідною заявою.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року - заяву залишено без розгляду на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заявниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження її розгляду, посилаючись на невідповідність ухвали нормам процесуального права.

Вказує на те, що спадкоємців першої черги, окрім неї, не існує, наявність спору у даній справі відсутня, тому вона в порядку окремого провадження звернулася до суду про встановлення факту прийняття спадщини.

Крім того, наявність постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій в даній справі не означає те, що існує спір про право щодо предмета заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а є лише підставою для звернення до суду із вказаною заявою про встановлення даного факту.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи заяву без розгляду, суд виходив з наявності у справі спору про право, який належить розглядати в порядку позовного провадження.

Проте, з таким висновокм суду погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Проте, він не є вичерпним, оскільки відповідно до ч. 2 даної норми у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення факту прийняття спадщини може розглядатися у порядку окремого провадження.

Відповідно до 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, a якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Спір про право пов'язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб'єктивного права, тобто коли відсутнє порушення права, то не може бути також і спору про право цивільне. Звернення особи за судовим захистом у такому випадку зумовлюється неможливістю здійснити своє право через неможливість його довести відповідному органу (РАЦСу, нотаріусу та ін.) або громадянам та на підставі її впевненості в існуванні права. Характерним для справ окремого провадження є положення, коли звернення особи до суду зумовлюється неможливістю здійснити своє право через недоведеність певної юридичної обставини, з існуванням якої закон надає особі відповідні права. Якщо у справі беруть участь заінтересовані особи, які позитивно ставляться до встановлення даного факту у суді, спір про право не може виникнути.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, оскільки метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є оформлення права на спадщину.

Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Заявниця вказує, що є єдиним спадкоємцем (перша черга спадкування по закону) майна спадкодавця, з яким постійно проживала на час відкриття спадщини, фактично прийняла спадкове майно і ним користується, інші спадкоємці відсутні, спору між спадкоємцями немає, не зачіпаються права та обов'язки інших осіб.

Крім того, у випадку, коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, суди відмовляють у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред»явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні.

Суд не взяв до уваги те, що спір про право пов'язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб'єктивного права, проте, з наведеного вище не вбачається наявності спору про право, а обставини, на яких базується заява судом ретельно не перевірені.

Враховуючи те, що ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав до її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції

Керуючись ст.ст. 311, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року - скасувати

і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді