Справа № 452/832/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"14" червня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Пташинського І.А.

при секретарі Макаревич Л.Р.

з участю : позивача ОСОБА_1

представників відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Самбір справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівського обласного центру зайнятості, Самбірського міськрайонного центру зайнятості про скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобовязання нарахувати і виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових проблем,

встановив :

25.03.2016 р. ОСОБА_1. звернувся в суд із вказаним позовом. В судовому засіданні збільшив розмір позовних вимог. Просив :

-скасувати наказ Львівського обласного центру зайнятості №86-к від 26.02.2016 р. про звільнення його 29 лютого 2016 р. з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення Самбірського міськрайонного центру зайнятості (далі Самбірського МРЦЗ), відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України;

-поновити на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення Самбірського МРЦЗ з 29 лютого 2016 р.;

-стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;

-зобовязати Львівський обласний центр зайнятості нарахувати і виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових проблем у розмірі середньомісячної заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він з 05.09.1997 р. по 29.02.2015 р. працював на посадах державного інспектора праці, головного спеціаліста, провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення Самбірського МРЦЗ і, відповідно до наказу Львівського обласного центру зайнятості №86-к від 26.02.2016 р. був звільнений з 29.02.2016 р. із вказаної посади по п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку з скороченням штату працівників.

Вважає звільнення з роботи незаконним, так як не було згоди профкому на його звільнення; він, у відповідності із ст.42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі по відношенню до наступних працівників : ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9; при попередженні про майбутнє звільнення, у відповідності із ст.49-2 КЗпП України, йому не запропонували іншу роботу.

Крім того, 23 лютого 2016 р. ним було подано заяву до Львівського обласного центру зайнятості щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної зарплати, яка передбачена п.2.4 Колективного договору, укладеного між адміністрацією Львівського обласного центру зайнятості та обєднаним комітетом профспілкових організацій працівників Львівської обласної служби зайнятості на 2016-2017 рр., а також звертався в профспілку Самбірського МРЦЗ, однак зазначені кошти виплачені не були.

Під час судового розгляду ОСОБА_1. у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у своїй позовній заяві. Крім того ствердив, що згода профкому на його звільнення не відповідає вимогам ст.43 КЗпП України. Від профспілки отримував відповідь, що, у звязку з наявністю тимчасового кошторису, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної зарплати не проводиться. Про майбутнє звільнення був попереджений 28.12.2015 р. Трудову книжку отримав 29.02.2016 р. і з 29.03.2016 р. перебуває на обліку в Самбірському МРЦЗ та отримує допомогу по безробіттю. Просив позов задовольнити.

Представники відповідачів Львівського обласного центру зайнятості, ОСОБА_2 та ОСОБА_3; - Самбірського МРЦЗ, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, позов не визнали, подали до суду письмові заперечення на позовну заяву та пояснили, що відповідно до наказу №209 від 26.10.2015 р. гранична чисельність працівників Самбірського МРЦЗ була зменшена з 37 одиниць до 30 одиниць, тобто було скорочення штату працівників. 25.02.2016 р. було отримано згоду профкому первинної профспілкової організації працівників Самбірського МРЦЗ (протокол №1) на звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України. Під час скорочення роботодавцем було проведено неодноразові консультації, в результаті яких, за сукупності даних щодо кваліфікації та продуктивності праці працівників, які займають посади, що підлягають вивільненню, було вирішено подати на розгляд керівництва трьох працівників, котрі підпадають під вивільнення, серед яких був і ОСОБА_1 Під час консультацій були враховані такі показники, як стаж роботи, освіта, наявність стягнень та заохочень, а також якість ОСОБА_1 не мав переважного права на залишення на посаді перед іншими працівниками, так як мав найнижчий інтегральний показник і займав останнє місце в списку працівників, згідно із розрахунком інтегральної оцінки діяльності працівників його відділу за 2014 2015 рр. Інша посада позивачу не пропонувалась через відсутність вакансій. Матеріальна допомога позивачу не виплачена, так як в 2015 р. були внесені зміни в кошторис і такі витрати там закладені не були, тобто були відсутні законні підстави для її виплати. Лише в травні 2016 р. були внесені зміни в кошторис та передбачено виплату даної допомоги.Просили в позові відмовити.

Представник відповідача - Львівського обласного центру зайнятості, ОСОБА_4, позов не визнала та додатково пояснила, що кошторис для них затверджує Державний центр зайнятості. 30.12.2015 р. був затверджений тимчасовий кошторис, в якому не була передбачена виплата матеріальної допомоги. 18.03.2016 р. було затверджено тимчасовий кошторис видатків Львівського обласного центру зайнятості на І півріччя 2016 р. в якому аналогічно не була передбачена виплата матеріальної допомоги. 22.04.2016 р. було затверджено зміни до кошторису видатків Львівського обласного центру зайнятості на І півріччя 2016 р., в яких збільшено видатки на заробітну плату, в т.ч. були передбачені видатки на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати. На момент звільнення позивача з посади у відповідача не було законних підстав для виплати вказаної матеріальної допомоги. Просила в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази в справі, оцінивши їх в сукупності,суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.06.1997 року працював на посаді державного інспектора праці (головного спеціаліста) інспекції за дотриманням законодавства про зайнятість обласного центру зайнятості у Самбірському міськрайцентрі зайнятості (наказ №168 від 04.06.1997 року); 10.10.2003 року переведений на посаду провідного спеціаліста відділу сприяння працевлаштуванню цього ж центру зайнятості (наказ №307 від 10.10.2003 року); 11.03.2011 року переведений на посаду головного спеціаліста цього ж відділу цього ж центру зайнятості, як такий, що пройшов стажування (наказ №62 від 10.03.2011 року);01.04.2015 року переведений на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення цього ж центру зайнятості (наказ №70 від 31.03.2015 року).

29 лютого 2016 року ОСОБА_1 звільнений з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення Самбірського міськрайонного центру зайнятостіу звязку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України, відповідно до наказу №86-к від 26.02.2016 року директора Львівського обласного центру зайнятості.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до наказу №206 від 22.10.2015 року Державної Служби зайнятості (центральний апарат) Міністерства соціальної політики України, затверджена гранична чисельність працівників органів державної служби зайнятості Львівської області складала 790 штатних одиниць, з них 81 апарат.

Згідно до наказу №209 від 26.10.2015 р. Львівського обласного центру зайнятості,який було прийнято на виконання наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 22.10.2015 № 206, затверджена гранична чисельність працівників Львівської обласної служби зайнятості складала 638 штатних одиниць, з яких гранична чисельність працівників Самбірського МРЦЗ складала 30 штатних одиниць.

23 вересня 2015 р. директором Львівського обласного центру зайнятості затверджено штатний розпис Самбірського МРЦЗ, який вводиться з 01.09.2015 р., відповідно до якого, в Самбірському МРЦЗ передбачено 37 штатних посад, з яких у відділі організації працевлаштування населення 15 штатних посад.

28.10.2015 р. директором Львівського обласного центру зайнятості затверджено зміни до штатного розпису Самбірського МРЦЗ на 2015 р., відповідно до яких з 37 штатних посад залишалось 30 штатних посад. Із штатного розпису виводилося 8 посад, а саме: провідного інженера з комп'ютерних систем; провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення (3 одиниці); провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями; провідного фахівця з питань зайнятості відділу активної підтримки безробітних; провідного фахівця з профорієнтації відділу активної підтримки безробітних; заступника начальника відділу бухгалтерського обліку-заступника головного бухгалтера; та вводилася 1 посада - інженера з комп'ютерних систем в відділ взаємодії з роботодавцями.

29 січня 2016 р. директором Львівського обласного центру зайнятості затверджено штатний розпис Самбірського МРЦЗ, який вводиться з 01.12.2015 р., відповідно до якого, в Самбірському МРЦЗ передбачено 30 штатних посад, з яких у відділі організації працевлаштування населення 12 штатних посад.

У відповідності з вимогами ст.49-4 КЗпП України, Львівським обласним центром зайнятості листом від 30.10.2015 № 16-3701/0-15 попереджено голову об'єднаного комітету профспілкових організацій працівників Львівської обласної служби зайнятості про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі про скорочення штату працівників.

Згідно наказу Львівського обласного центру зайнятості від 06 листопада 2015 р. №217 «Про введення в дію змін до структури та штатних розписів базових центрів зайнятості Львівської обласної служби зайнятості», введено в дію затверджені зміни до структури та штатних розписів базових центрів зайнятості Львівської обласної служби зайнятості, розроблених в межах доведеної граничної чисельності з 01.12.2015 р.

Дані обставини свідчать про наявністьскорочення штатної чисельності працівників в Львівському обласному центрі зайнятості і в Самбірському МРЦЗ зокрема.

Згідно з ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Наказом №260 від 09.11.2015 року директора Львівського обласного центру зайнятості, попереджено працівників Самбірського МРЦЗ про заплановане вивільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників.

В додатку до наказу Львівського обласного центру зайнятості від 09.11.2015 №260 вказано список працівників Самбірського МРЦЗ, які ознайомлені із вказаним наказом, і серед яких під №2 вказано прізвище ОСОБА_1 провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення, наявний його особистий підпис та дата - 20.11.2015 р., що свідчать про ознайомлення ОСОБА_1 із змінами в організації виробництва і праці Самбірського МРЦЗ.

Із протоколу №13 від 24.11.2015р. відомо, що була проведена консультаційна зустріч робочої групи Львівського обласного центру зайнятості та керівництва Самбірського МРЦЗ, голови первинної профспілкової організації цього ж центру зайнятості з метою визначення серед працівників Самбірського МРЦЗ, посади яких скорочуються, осіб, котрі мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення. На зазначеній зустрічі директором Самбірського МРЦЗ ОСОБА_5 було зазначено, що нижчий рівень кваліфікації і продуктивності праці від інших працівників мають ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_11, провідні фахівці з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення.

Із протоколу №4 від 08 грудня 2015 року вбачається, що було проведено засідання комісії Самбірського МРЦЗ для визначення серед працівників, посади яких скорочуються, осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення. За результатами зазначеного засідання Самбірським МРЦЗ листом від 09.12.2015 № 3827/07 подано Львівському обласному центру зайнятості кандидатури працівників, що підпадають під скорочення, серед яких наявний і ОСОБА_1

Із протоколу №2 від 16 грудня 2015 року відомо, що відбулося засідання комісії Львівського обласного центру зайнятості з розгляду поданих Самбірським МРЦЗ пропозицій щодо кандидатур осіб, котрі підпадають під вивільнення, з урахуванням переваг, передбачених чинним законодавством. За результатами зазначеного засідання, враховуючи кваліфікацію та продуктивність праці було вирішено подати на розгляд директора Львівського обласного центру зайнятості кандидатури трьох працівників відділу організації працевлаштування населення Самбірського МРЦЗ, котрі підпадають під вивільнення, серед яких вказаний і ОСОБА_1

Відповідно до наказу №336 від 16.12.2015 р. Львівського обласного центру зайнятості, було вирішено підготувати письмові попередження про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади (за наявності) працівникам Самбірського МРЦЗ, серед яких вказаний і ОСОБА_1

28 грудня 2015 р. ОСОБА_1 був попереджений директором особисто під розпис про те, що у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників Самбірського МРЦЗ, він може бути в майбутньому звільненим з 29 лютого 2016 р. із займаної посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення Самбірського МРЦЗ за п.1 ст.40 КЗпП України.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що відповідачами були дотримані вимоги ч.1 ст.49-2 КЗпП України, щодо своєчасного повідомлення про скорочення чисельності штату працівників.

Згідно з ч.3 ст.49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Станом на 28.12.2015 р. (момент попередження ОСОБА_1І.) у Самбірському МРЦЗ була 1 вакантна посада - провідного інженера з комп'ютерних систем відділу взаємодії з роботодавцями, на яку був переведений ОСОБА_12, який раніше обіймав посаду провідного інженера з комп'ютерних систем.

Інших вакантних посад в Самбірському МРЦЗ станом на 28.12.2015 р. не було.

Проаналізувавши представлені відповідачами докази, в т.ч. витяги з наказів з особового складу за 2015-2016 рр., суд прийшов до висновку, що твердження позивача про порушення роботодавцем вимог ст.49-2 КЗпП України щодо не пропонування йому вільної вакантної посади є безпідставними, оскільки тимчасова посада на період відпустки по догляду за дитиною не є вакантною в розумінні КЗпП України, а тому їх відхиляє.

Згідно ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У відповідності із ч.3 ст.43 КЗпП України, подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Із протоколу №1 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Самбірського МРЦЗ від 25.02.2016 р. відомо, що профком розглянув подання адміністрації Львівського обласного центру зайнятості щодо погодження на звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України від 15.02.2016 р. №16-647/0-16 наступних працівників :ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 і вирішив дати згоду на їх звільнення (в т.ч. ОСОБА_1І.) за п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач ОСОБА_1 був присутнім на даному засіданні профкому.

Враховуючи встановлені обставини, а також те, що позивач не оскаржував рішення профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Самбірського МРЦЗ від 25.02.2016 р. в частині щодо надання згоди на його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України через невідповідність прийнятого рішення наслідкам голосування за нього, і вказане рішення на даний час є чинним, суд вважає безпідставним посилання ОСОБА_1 на порушення відповідачем вимог ст.43 КЗпП України при його звільненні з роботи.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів"(із змінами і доповненнями) роз`яснив, що судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов'язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

До кола працівників, щодо котрих з'ясовувався рівень їх кваліфікації і продуктивності праці у відділі організації працевлаштування населення належали ОСОБА_15, ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_17, провідні фахівці з питань зайнятості цього ж відділу.

Відповідно до кваліфікаційних вимог посадових інструкцій працівників Самбірського МРЦЗ у всіх працівників центру зайнятості є наявність повної вищої освіти.

У відділі організації працевлаштування населення, згідно із розрахунком інтегральної оцінки діяльності працівників відділу організації працевлаштування населення (2014-2015 роки) Самбірського МРЦЗ, підписаним директором ОСОБА_5, вищих інтегральних показників досягли ОСОБА_9, ОСОБА_16., ОСОБА_15Інтегральний показник ОСОБА_8 7,789. Найнижчий інтегральний показник у ОСОБА_1 - 5,425 і він займав останнє восьме місце. ОСОБА_17 виконує функції спеціаліста з організації документообігу, а ОСОБА_7 виконує довідково-диспетчерські функції, тобто мають ширші повноваження.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що покликання позивача на його переважне право на залишення на роботі перед ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 є голослівними, нічим не підтвердженими та такими, що були спростовані в судовому засіданні, а тому суд їх не приймає до уваги.

Також суд не приймає до уваги твердження позивача, про те що він має переважне право на залишення на роботі на підставі п.1 та п.3 ч.2 ст.42 КЗпП України, оскільки він є сімейним і в нього на утриманні наявні двоє неповнолітніх дітей, має тривалий безперервний стаж роботи в даній установі 19 років, так як вимоги вище зазначеної статті застосовуються до працівників, які мають рівні умови продуктивності і кваліфікації, а в судовому засіданні встановлено, що при прийнятті рішення про надання переваги на залишенні на роботі відповідач керувався вимогами ч.1 ст.42 КЗпП України.

За таких обставин, суд вважає, що правові підстави для задоволення позову в частині позовних вимог щодо скасування наказу Львівського обласного центру зайнятості №86-к від 26.02.2016 р. про звільнення його 29 лютого 2016 р. з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення Самбірського міськрайонного центру зайнятості Львівської області, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України; поновлення на посаді з 29 лютого 2016 р.; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні, звільнення ОСОБА_1 М.І. проведено законно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Як встановлено судом, 23.02.2016 р. ОСОБА_1 звертався із заявою у Львівський обласний центр зайнятості про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Із протоколу №1 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Самбірського МРЦЗ від 25.02.2016 р. відомо, що профком вирішив звернутись до адміністрації Львівського обласного центру зайнятості з проханням про розгляд питання про виплату допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та премії за лютий 2016 р.

Згідно п.п.2.4.3 Колективного договору Львівського обласного центру зайнятості на 2016-2018 рр., під час формування фонду оплати праці передбачаються кошти на : ….матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, яка надається один раз на рік працівникам обласної служби зайнятості в розмірі середньомісячної заробітної плати працівника.

На підставі п.10 Положення про Львівський обласний центр зайнятості, структура, чисельність працівників (штатний розпис), кошторис видатків центру зайнятості затверджуються Державним центром зайнятості.

Відповідно до абз.3 п.1.3 «Порядку складання, розгляду, затвердження та внесення змін до кошторису видатків за бюджетом Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття органів державної служби зайнятості, ІПК ДСЗУ» (далі - Порядок), затвердженого наказом Державного центру зайнятості від 06.12.2011 р. за №204, розпорядники мають право брати зобовязання та здійснювати платежі тільки в межах, установлених затвердженими кошторисами.

На підставі п.3.5 Порядку, у разі коли до початку бюджетного періоду бюджет Фонду не затверджено, складається та затверджується тимчасовий кошторис на відповідний період (місяць, квартал).

У тимчасовому кошторисі передбачаються видатки Фонду на матеріальне забезпечення та надання соціальних послуг, на оплату праці з нарахуваннями, на оплату матеріальних послуг та інші видатки.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», визначено структуру заробітної плати.

Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч.4 Закону України «Про оплату праці», джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

30.12.2015 р. Державною службою зайнятості затверджено тимчасовий кошторис видатків державної служби зайнятості на І квартал 2016 р., що підтверджується листом Державної служби зайнятості від 30.12.2016 р. №ДЦ-03-9471/0/6-15. Видатки на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення в ньому передбачено не було, у звязку з чим такі виплати Львівським обласним центром зайнятості в І кварталі 2016 р. працівникам не проводились.

Листом №11 від 01.04.2016 р. обєднаний комітет профспілкових організацій працівників Львівської обласної служби зайнятості повідомив ОСОБА_1 на його заяву від 23.02.2016 р., що у звязку із відсутністю постійного річного кошторису видатків Львівської обласної служби зайнятості на 2016 р. (на той час діяв тимчасовий кошторис видатків на І квартал 2016 р.) матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не виплачувалася та не виплачується.

За таких обставин, суд вважає, що Львівський обласний центр зайнятості, не провівши виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питаньзгідно із його заявою від 23.02.2016 р., діяв в межах наданих йому повноважень і протилежне позивачем в судовому засіданні не доведено, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення в Апеляційний суд Львівської області через Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя