Справа № 581/806/16-ц
Провадження № 2/581/342/16
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2016 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області

про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

08 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який обгрунтувала такими обставинами. Після смерті батька ОСОБА_2, яка настала 20 квітня 1999 року, відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, яку успадкувала його дружина ОСОБА_3, яка 22 грудня 2011 року також померла.

ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину після смерті матері за заповітом та отримала відповідні свідоцтва на грошові кошти та земельні ділянки, площами 2,936 га, 0,538 га. (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для ведення особистого селянського господарства).

За відсутності державної реєстрації права власності на належний батьку, а потім успадкований матірю будинок по вул.Першотравнева,33 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері право власності на будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою, а саме: житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 50,5 кв.м, із верандою літ.«а», літньої кухні літ.«Б», сараю літ.«В», сараю літ.«Г», сараю літ.«Д», сараю літ.«Е», сараю літ.«Ж», погребу літ.«п/г», вбиральні літ. «У», огорожі №1-2.

Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від усіх маються заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що із 19 жовтня 1952 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, та є батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 грудня 2003 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка ОСОБА_1 (а.с.6).

20 квітня 1999 року помер батько позивачки ОСОБА_2 (а.с.7).

Із довідки Панасівської сільради Липоводолинського району від 15 вересня 2016 року вбачається, що земельна ділянка за адресою вул.Першотравнева,33 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області виділялась у 60-х роках матері позивача ОСОБА_3 під житлову забудову рішенням загальних зборів бувшого колгоспу «Зоря» (а.с.20).

04 вересня 2000 року ОСОБА_3 після смерті чоловіка отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, площею 3,33, а 25 січня 2001 року на майновий пай (а.с.8-9).

22 березня 2006 року ОСОБА_3 заповіла усе своє майно дочці ОСОБА_1 Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 22 березня 2006 року за реєстровим №33 (а.с.11).

22 грудня 2011 року померла ОСОБА_3 (а.с.12).

Із довідки Панасівської сільської ради Липоводолинського району від 15 вересня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. На час її смерті та по даний час зареєстрована та проживає ОСОБА_5 (а.с.19).

Відповідно до довідки Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 15 вересня 2016 року житловий будинок №33 по вул.Першотравнева у с.Панасівка Липоводолинського району значиться за померлою ОСОБА_3, розташований на земельній ділянці площею 0,873 га, в тому числі індивудуальне житлове будівництво 0,124 га, особисте селянське господарство 0,749 га (а.с.21).

Із копій погосподарських книг за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010 рр. вбачається, що господарство ОСОБА_2 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області з часу його існування і до часу його припинення у законодавчому порядку відносилося до суспільної групи господарств - колгоспного двору, главою якого був ОСОБА_2 У перод з 1991 року по 1995 рік у домоволодінні проживали ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_3

14 червня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3

18 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з завою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та отримала три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,936 га, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,538 га. та на грошові внески.

Відповідно до виготовленого 25 вересня 2016 року технічного паспорту, домоволодіння по вул.Першотравнева,33 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області складається із житлового будинку літ.«А-І» (1974 року побудови), загальною площею 50,5 кв.м, житловою 31,6 кв.м, із верандою літ.«а» (1974 року побудови), літньої кухні літ.«Б» (1974 року побудови), сараю літ.«В» (1983 року побудови), сараю літ.«Г» (1987 року побудови), сараю літ.«Д» (1975 року побудови), сараю літ.«Е» (1976 року побудови), сараю літ.«Ж» (1990 року побудови), погребу літ.«п/г» (1974 року побудови), вбиральні літ. «У» (1990 року побудови), огорожі №1-2, вартістю 16570 грн. (а.с.22-25).

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу.

Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається:

1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ);

2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ);

3) при зверненні стягнення при особистих зобовязаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право).

Відповідно до розяснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року) правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року).

Відповідно до розяснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року):

положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;...

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року...

Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. ст.17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Оскільки станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були лише батьки позивачки у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вони набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст.123 ЦК УРСР були рівними (по 1/2 частині у кожного).

Зважаючи на те, що спадщина на 1/2 частину належного померлому ОСОБА_2 домоволодіння відкрилась за часів дії ЦК УРСР, то спадкування вказаної частини відбулося за правилами цього кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що, будучи спадкоємцем першої черги (ст.529 ЦК УРСР), ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка фактично вступивши у володіння спадковим майном (п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР), про що вказують довідки сільської ради та копії погосподарських книг.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3, ставши таким чином одноосібним власником домоволодіння, а після її смерті 22 грудня 2011 року спадщину за заповітом належним чином прийняла ОСОБА_1 вже за правилами ЦК України, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори (ст.ст.1269, 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Із аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти, про що також зазначено і в листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію обєктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року».

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на зазначене майно, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ч. 3 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 49-1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Тому, враховуючи викладене, а також те, що спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, наявні правові підстави для визнання права власності на домоволодіння за спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину.

Керуючись ст.ст.10, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 50,5 кв.м, житловою 31,6 кв.м, із верандою літ.«а», літньої кухні літ.«Б», сараю літ.«В», сараю літ.«Г», сараю літ.«Д», сараю літ.«Е», сараю літ.«Ж», погребу літ.«п/г», вбиральні літ. «У», огорожі №1-2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов