НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7947/15
№ 2/183/730/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., представника позивача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи-2 ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, треті особи: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся з позовом, в якому просив вселити ОСОБА_2 у житловий будинок АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1.

Позов, обґрунтовано тим, що позивач - ОСОБА_2, зареєстрований та проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1. Крім нього у даному житловому будинку зареєстровані та проживають наступні громадяни: племінник позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та їхня дитина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. З початку листопада 2015 року відповідачі безпідставно не пускають позивача проживати у даному домоволодінні, мотивуючи тим, що мати позивача - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, перед смертю залишила заповіт на даний житловий будинок ОСОБА_4, який і проживає у зазначеному будинку зі своєю сім'єю. Незважаючи на те, що позивач зареєстрований за цією адресою, відповідачі перешкоджають позивачу користуватися житловою площею. 04 грудня 2015 року позивач звернувся до Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про порушення відповідачами його прав щодо проживання у власному будинку, а 23 грудня 2015 року за вих. № 177, позивачу надано висновок з Новомосковського ІВП ГУНП в Дніпропетровській області. Станом на день звернення з позовом позивач зареєстрований в спірному житловому будинку, де знаходяться його власні речі та деякі меблі, іншого житла та власності у позивача немає. Через неправомірні дії відповідачів позивач вимушений тимчасово перебувати у своїх друзів та знайомих, чим створює незручності. Крім того, на вхідні двері житлового будинку відповідачами встановлені замки, від яких у нього немає ключів, що створює непереборні перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням. Добровільно пустити позивача в житловий будинок та визначити порядок користування кімнатами відповідачі відмовляються. Через їх неправомірні дії позивач не має можливості користуватися своєю власністю. Уся технічна документація на вищезазначений житловий будинок знаходиться у відповідачів. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не пускають позивача проживати в житловий будинок, в якому останній зареєстрований та їх неправомірні дії створюють позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, вважає, що з урахуванням положень ст.ст.316, 319, 379 ЦК України, ст.155 ЖК України його права порушені і підлягають захисту в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити. Надали пояснення, згідно з якими вказали, що зі згоди матері позивача - ОСОБА_8, позивача було зареєстровано в спірному будинку з березня 2003 року. Внаслідок обставин, пов`язаних із налагодженням особистих стосунків, умов праці, частих відряджень, позивач змушений був на деякий час залишати місце мешкання. При цьому, в будинку АДРЕСА_1 залишалися його особисті речі. Після смерті його матері - ОСОБА_8 до будинку вселилися його племінник та члени його сім`ї - відповідачі у справі. Восени 2015 року, повернувшись з відрядження та прийшовши до будинку він намагався потрапити до нього, однак зробити цього не зміг, оскільки відповідачами було замінено замки від вхідних дверей, а пускати позивача до приміщення відповідачі відмовились.

Відповідачі-1, 2 кожен окремо, їх представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що відповідачами не чинилося перешкод позивачу в користуванні будинком. Позивач більше року у спірному будинку не проживав, померлій ОСОБА_8 не допомагав, до 2015 року відвідував будинок лише для отримання матеріальної допомоги від ОСОБА_8 Догляд за ОСОБА_8 до її смерті здійснювали відповідачі, для чого і проживали в будинку. ОСОБА_2 свої речі з будинку забрав до 2015 року. Особистих речей в будинку не мав. Після смерті ОСОБА_8 сперечався з відповідачами щодо подальшої долі будинку. Відповідачі змінили замки на вхідних дверях на вимогу власника будинку - ОСОБА_6, який не бажає, щоб його син проживав у будинку та заявив вимогу до позивача щодо його виселення. Зазначили, що коли позивач приходить до будинку, надають йому ключі і відчиняють будинок. Зазначають, що позов позивачем пред`явлено не до належної особи, якою мав би бути ОСОБА_6

Представник третьої особи Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності згідно з отриманою судом заявою.

Третя особа - ОСОБА_6, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, в судовому засіданні повідомив, що будучи власником житлового будинку АДРЕСА_1 за життя його колишньої дружини - ОСОБА_8 надав їй дозвіл на проживання в будинку та на тимчасову реєстрацію в ньому ОСОБА_2 Оскільки позивач в житловому приміщенні протягом довгого часу не проживав та не доглядав за ОСОБА_8, дозволив відповідачам проживати в будинку. Після смерті ОСОБА_8 надав вказівку відповідачам змінити замки від вхідних дверей будинку та не пускати до нього позивача.

Представник органу опіки та піклування Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області підтримав вимоги заяви, просив розглянути справу за його відсутності згідно з поданою суду заявою.

В судовому засіданні допитано в якості свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що мешкає в сусідньому будинку із спірним житловим приміщенням. Зазначила, що в спірному будинку по АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_8 До вересня 2015 року бачила, як до спірного будинку інколи приходив ОСОБА_2 Який, як їй було відомо мешкав за іншою адресою в смт. Губиниха. Коли ОСОБА_8 захворіла, ОСОБА_2 став частіше з`являтися у будинку. Щоб відповідачі чинили перешкоди позивачу в доступі до будинку не бачила.

Свідок ОСОБА_10 повідомила суд, що працює медсестрою Губиниської амбулаторії та перебуває в дружніх стосунках з ОСОБА_2, який проживав в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. За характером праці часто знаходився у відрядженнях, по приїзду з яких йшов додому. Допомагав матері, старався надавати їй майнову допомогу, просив відвідувати ОСОБА_8 вдома. На прохання ОСОБА_2 вона надавала медичну допомогу ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_8 зі слів ОСОБА_2 доступ до будинку за місцем його проживання позивачу обмежили.

Свідок ОСОБА_11 в удовому засіданні показав суду, що в 2014 році під час обробки на прохання відповідача-1 присадибної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 позивача на подвір`ї не бачив. В будинку на той час мешкала ОСОБА_8 Мешкала одна та її догляд здійснювала ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що знала померлу ОСОБА_8, допомагала останній по господарству. Позивача в будинку за життя ОСОБА_8 не бачила. Побачила його лише на похоронах ОСОБА_8 Знає, що після похорон, ОСОБА_2 заходив до будинку померлої забрати власні речі. Зазначила на проживання ОСОБА_2 за іншою адресою.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13, донька ОСОБА_8 показала суду, що в 2003 році, коли ОСОБА_2 приїхав до смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, власник будинку - ОСОБА_6 надав дозвіл на його реєстрацію в будинку. Після отримання дозволу ОСОБА_2 проживав до 2011 року в будинку по АДРЕСА_3, до кінця 2013 року в будинку по АДРЕСА_4, в 2013 році проживав за адресою: АДРЕСА_1, з 2014 року проживає по АДРЕСА_5. В лютому 2015 року після того, як ОСОБА_8 потрапила до лікарні із захворюванням вона доглядала за матір`ю, а позивач приходив до будинку матері лише один раз на ночівлю. Після смерті ОСОБА_8 в будинку стали проживати відповідачі, які за вказівкою ОСОБА_6 змінили замки на вхідних дверях до будинку. В наступному ОСОБА_2 телефонував їй із вимогою надати ключі від приміщення, на що вона повідомила, що ключі знаходяться у відповідача-1. В наступному їй відомо про надання позивачу ключів.

Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 01 вересня 1983 року, третя особа у справі - ОСОБА_6 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Сторонами у справі визнано, що зі згоди третьої особи-2 у вказаному житловому будинку проживала дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та з 08 березня 2003 року зареєстрований син ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - ОСОБА_2

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

В наступному, зі згоди ОСОБА_6 в спірному будинку зареєстровані відповідачі у справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_7

04 грудня 2015 року до Новомосковського ВП подано заяву ОСОБА_2 про те, що його племінник ОСОБА_4 безпідставно не пускає його в будинок АДРЕСА_1 в якому прописаний заявник. Висновком ст. Інспектора Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області звернення заявника розглянуто, вказано на наявність цивільно-правових відносин між сторонами /а.с.15/.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається власним майном на свій розсуд.

Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України.

Так, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст.150 ЖК України).

Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (ст.156 ЖК України). Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст.157 ЖК України). Також, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму (ст.158 ЖК України).

Водночас, матеріали справи не містять договору найму чи оренди нерухомого майна, угоди про користування будинком, належним третій особі. Третя особа не заперечила, що вселення до будинку його сина здійснено з його згоди.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи положення ст.316, 319, 391 ЦК України, 150 ЖК України, пояснення свідків та визнані учасниками судового розгляду обставини, підтверджується факт не допуску саме відповідачами позивача до житлового приміщення, відмову саме відповідачів надати позивачу ключі від будинку, внаслідок чого суд вважає позовні вимоги в частині вселення позивача у житловий будинок обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідачів, що про обмеження права користування позивача просила відповідачів третя особа - власник будинку, суд приймає до уваги, однак враховує також і те, що сторони визнали, що означені дії вчинені саме відповідачами (змінено вхідні замки), що обмежує право позивача на користування жилим приміщенням, яке перебуває в користуванні позивача, внаслідок чого перешкоди в користуванні вчинені безпосередньо відповідачами, внаслідок чого позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому, посилання на наявність позову третьої особи до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, як підставу для відмови в задоволенні позову суд не приймає до уваги з огляду на те, що станом на момент розгляду справи в суді рішення суду, що набрало законної сили або інших обставин, які-б свідчили, що позивач позбавлений, чи втратив право користування житловим приміщенням судом не встановлено, позивач є зареєстрованим в спірному житловому приміщенні, є сином власника приміщення, іншого житла у власності чи в користуванні не має та обмежений у праві користування житловим приміщенням.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, треті особи: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 до житлового будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 17 червня 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов