Справа № 127/7872/16-ц
УХВАЛА

22 червня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого Баряка А.С.,

за участю секретаря Шмирової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 127/7872/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення вищезгаданого позову, зазначивши, що у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач до набрання законної сили судовим рішенням може відчужити або приховати належне йому майно та грошові кошти, при цьому посилається на те, що після отримання відповідачем копії позовної заяви він не вчинив жодних дій по погашенню боргу, в судове засідання не зявляється, представників не надсилає, що на думку представника позивача вказує на небажання погашати борг в добровільному порядку та на можливість уникнення всіма способами виконання можливого судового рішення про стягнення коштів, а тому заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на належний відповідачу автомобіль AUDI А4, 1,8, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Розглянувши заяву, вивчивши письмові матеріали справи, вважаю, що заява є необгрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено слідуючі види забезпечення позову: накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно п. 4 Постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зміст позовної заяви зазначає, що предметом позову є вимога про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 217770 грн. 00 коп., при цьому, матеріали справи свідчать про те, що надіслана відповідачу поштова кореспонденція повернулась до суду за закінченням терміну зберігання (37, 38), а отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 18), у звязку з чим, позивачу був наданий судом зразок оголошення у пресі про виклик відповідача в судове засідання (а.с. 41), що обєктивно свідчить проте, що відповідач не обізнаний про наявність в суді відповідного провадження з розгляду зазначеного вище позову, в силу чого в цій частині позиція представника позивача щодо того, що після отримання відповідачем копії позовної заяви він не вчинив жодних дій по погашенню боргу, в судове засідання не зявляється, представників не надсилає, що на думку представника позивача вказує на небажання погашати борг в добровільному порядку та на можливість уникнення всіма способами виконання можливого судового рішення про стягнення коштів є безпідставною, враховуючи, що суду не надано жодного доказу в підтвердження позиції представника позивача щодо того, що відповідач до набрання законної сили судовим рішенням може відчужити або приховати належне йому майно та грошові кошти, що без надання суду відповідних належних та допустимих доказів сприймається судом як припущення, а тому не береться до уваги, в результаті чого суд вважає заявлена вимога є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України , суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпеченні позову по справі № 127/7872/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_1

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя