У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення продажу садового будинку, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду із вищезазначеною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ПАТ «Банк «Демарк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Г.В. про визнання недійсними Довіреності від 09.08.2007 року, Договору про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 10.08.2007 року, звільнення майна з-під арешту.

Зазначає, що ОСОБА_1 вважає Довіреність та Договір про внесення змін і доповнень недійсними, а отже такими, що не спричинили правових наслідків, однак незважаючи на це вона є боржником у виконавчому провадженні і на садовий будинок номер НОМЕР_1, що розташований в садовому товаристві «Дружба» по вулиці Газопровідній, 5, в м. Києві, що належить їй на праві власності накладено арешт.

Посилається на те, що 20.05.2016 року державним виконавцем винесена постанова про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні і експерту ОСОБА_5 доручено надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна для його подальшої примусової реалізації.

Звертає увагу суду на те, що позивачка вважає, що враховуючи недійсність Договору про внесення змін та доповнень, арешт і примусова реалізація є безпідставними та такими, що порушують ст. 41 Конституції України, однак поки триватиме судовий розгляд, державний виконавець реалізує арештоване майно і вона буде позбавлена своєї власності, таким чином судове рішення, що буде винесене по цій справі, не усуне наслідки порушення її прав, не відновить її права та стан, що існував до порушення.

На підставі викладеного вище, а також керуючись ст.ст. 151, 152 ЦПК України звертається з даною заявою до суду та просить зупинити продаж садового будинку номер НОМЕР_1, що розташований в садовому товаристві «Дружба» по вулиці Газопровідній, 5, в м. Києві, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що вона (заява) не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва дійсно перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Геннадія Вікторовича про визнання недійсними довіреності від 09.08.2007 року, договору про внесення змін та доповнень до договору від 10.08.2007 року, звільнення майна з-під арешту.

Як вбачається з матеріалів вказаної справи, предметом спору між сторонами в ній є: визнання недійсною Довіреності від 09.08.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В., зареєстровану у реєстрі за № 4555; визнання недійсним Договору від 10.08.2007 року про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки, посвідченого 16.08.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. за реєстровим № 3864; звільнення з-під арешту садового будинку номер НОМЕР_1, що розташований в садовому товаристві «Дружба» по вулиці Газопровідній, 5, в м. Києві.

Зі змісту статей 3, 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 151 ЦПК України визначає, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено, що законодавцем в залежності від предмету спору між сторонами та правовідносин, які між ними виникли, визначено певні види забезпечення позову, які суд може застосувати з метою забезпечення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Так відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Верховний Суд України в своїй Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, зазначив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд дослідивши матеріали справи, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, приходить до висновку, що заява заявниці не може вважатися такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки останньою хоч і доведено наявність між сторонами спору, в той же час обраний нею такий вид забезпечення позову, як зупинення продажу арештованого майна не відповідає заявленим ОСОБА_1 вимоам, оскільки останньою не ставиться питання про визнання за нею права власності на майно та скасування з нього арешту, що допускає можливість застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення продажу арештованого майна (п.5 ч. 1 ст. 152 ЦПК України), а заявлено лише вимоги про визнання правочинів недійсними та звільнення майна з-під арешту.

З врахуванням вищевикладеного суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви заявниці про забезпечення позову ОСОБА_1 в заявлений нею спосіб.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, керуючись ст.ст. 3, 4, 151, 152 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення продажу садового будинку - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко