Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:
головуючого - судді Монич О.В.
при секретарі Пассер М.І.
з участю прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Сегедій В.Ю.,
представника Закарпатського обласного військового комісаріату Карпій М.В.,
та представника відповідача Гончарова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгород цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України, який діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної державі шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
Заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України звернувся до суду в інтересах Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної державі шкоди.

Позов мотивує тим, що внаслідок винесення керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 наказу про звільнення працівника ОСОБА_2 . Остання на підставі відповідного судового рішення була поновлена на роботі, у зв`язку з чим з даного комісаріату на її користь стягнено 20 548,92 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2012 року по 29.05.2013 року. Відтак, прокурор вважає, що ОСОБА_1 заподіяв державі шкоду у вказаному розмірі, що також підтверджено аудиторським звітом за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України, посилаючись на приписи ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 заподіяну державі шкоду в порядку регресу в сумі 20 548,92 грн.

У судовому засіданні прокурор військової прокуратури Ужгородського гарнізону та представник ІНФОРМАЦІЯ_1 позовні вимоги підтримали з наведених підстав і просили їх задовольнити.
Представник відповідача позов не визнав, надавши суду відповідні письмові пояснення, а також заяву про застосування позовної давності, вказавши, що прокурор пропустив річний строк позовної давності для звернення до суду з вищевказаним позовом, у зв`язку з чим ним заявлено про застосування такого строку давності.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який є заступником начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що працівники останнього перед виплатою ОСОБА_2 коштів подавали в Міністерство оборони України заявки на виділення додаткових коштів для проведення такої виплати.

Заслухавши прокурора, представників сторін і свідка, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Стверджуються належними доказами і не були спростовані у судовому засіданні наступні обставини справи.

ОСОБА_2 працювала у Закарпатському обласному військовому комісаріаті.

28 грудня 2012 року наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 №242 її було звільнено з займаної посади.

Вона не погодилася з таким наказом, у зв`язку з чим оскаржила його в судовому порядку.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.05.2013 року, частково зміненою постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 року, вказаний наказ військового комісара в частині звільнення ОСОБА_2 визнано протиправним і скасовано, а з ІНФОРМАЦІЯ_1 на ї користь стягнено 20 548,92 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2012 року по 29.05.2013 року.

Зазначені обставини не заперечували сторони спору.

Тому, суд визнає позовні вимоги у частині заподіяння державі шкоди у розмірі 20 548,92 грн. належним чином обґрунтованими і доведеними.

Проте, суд не погоджується з доводами позивача стосовно дня виявлення заподіяної шкоди (18 червня 2014 року), тобто коли було складено аудиторський звіт за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, вправі звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою цієї статті органи та інші особи, які відповідно до статті 45 ЦПК України звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Зі змісту наведених приписів законодавства слідує, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Така ж правова позиція закріплена Верховним Судом України у постанові від 28.09.16 у справі №370/1173/14-ц, яка у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України враховується судом.

Відповідно до ст.233 КЗпПУ для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Статтею 261 ЦК України регламентується початок перебігу позовної давності за відповідними вимогами і обставинами.

Так, згідно з ч.6 цієї статті ЦК України передбачено, що за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі №6-3089ц15 наведено висновок про те, що при вирішенні таких категорій справ слід встановити, з якого часу особі, в інтересах якої пред`явлено позов, стало відомо про порушене право.

Подібна позиція закріплена і пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.92 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» відповідно до якої судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпПУ річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Згадана вище сума грошових коштів у загальному розмірі 20 548,92 грн. була стягнена у січні (4 532,78 грн.) та у лютому (16 016,14 грн.) 2014 року в примусовому порядку шляхом списання Головним управлінням ДКСУ в Закарпатській області з банківського рахунку ІНФОРМАЦІЯ_1 цих коштів.

Судом встановлено, що прокурору та ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відомо про факт списання спірних коштів у січні і лютому 2014 року, що підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , та стверджується наявним у матеріалах справи листом цього комісаріату від 17.06.14 №2433.

Позов у цій справі пред`явлений прокурором у квітні 2015 року, тобто більше ніж через рік від дня примусового списання коштів.
На підставі наведеного суд приходить до висновку, що доводи прокурора щодо дня виявлення заподіяної шкоди не відповідають дійсності і суперечать дослідженим судом доказам.

У зв`язку з викладеним, суд погоджується з твердженнями представника відповідача і визнає, що прокурор пропустив річний строк позовної давності для звернення до суду з вищевказаним позову.

Частинами 1 і 2 ст.258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з ч.ч.3 і 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що представник відповідача заявив про застосування у даній справі позовної давності, строк якої сплив, суд приходить до переконання, що у задоволенні згаданого позову слід відмовити.

Керуючись ст.43 Конституції України, ст.233 КЗпП України, ст.ст.258, 261, 267 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 45, 46, 60, 61, 79, 84, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 360-7 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
У позові заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України в інтересах Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної державі шкоди відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Монич О.В.