Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

СитнікО.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Наталія Миколаївна, про визнання права власності в порядку спадкування та визнання недійсним договору довічного утримання, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за собою право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати недійсним договір довічного утримання (догляду) від 19 липня 2013 року, що укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_8, чоловіком якої - ОСОБА_9 - за її життя було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Після смерті ОСОБА_8 її чоловік ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_3 звернулися до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте відповідне свідоцтво жодним із них отримано не було. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9, після чого позивачу стало відомо, що ОСОБА_9 за життя, 06 листопада 2010 року, подав до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву, якою відмовився від належної йому частки у спадщині, що залишилась після смерті його дружини ОСОБА_8, на користь ОСОБА_3 Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_8 у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів на майно, з якого складається спадщина.

Під час розгляду справи з'ясовано, що 19 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. посвідчено договір довічного утримання (догляду), укладений між відчужувачем ОСОБА_9 та набувачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, які після смерті ОСОБА_9 зареєстрували право власності на квартиру АДРЕСА_1, а саме: по Ѕ частини квартири за кожною.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано недійсним договір довічного утримання (догляду) від 19 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано недійсним договір довічного утримання (догляду) від 19 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу НощенкоН.М. за реєстровим № 2629, на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково, а саме: визнати недійсним договір довічного утримання (догляду) від 19 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М., а в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно із ч. 4 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Разом із тим відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило ч. 4 цієї статті.

Ухвалюючи заочне рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачів повідомлено про час та місце розгляду справи належним чином - через оголошення у пресі.

Однак із матеріалів справи вбачається, що відповідачі у справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку із цим у суду першої інстанції не було підстав, передбачених ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликати відповідачів через оголошення у пресі та вважати належним таке повідомлення.

Згідно із ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки.

У справі відсутні відомості про вручення відповідачам судових повісток про виклик в судове засідання на 18 грудня 2015 року, тобто коли ухвалювалося заочне рішення у справі. Таким чином, станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі були відсутні докази про належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, про отримання відповідачами позовної заяви та судових повісток про виклик в судове засідання.

Розглянувши справу за відсутності відповідачів, суд порушив їхні конституційні права на участь у судовому засіданні та не взяв до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, не з'ясував їхньої позиції та доводів заперечень і не забезпечив їм можливості обґрунтувати свої твердження.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд усупереч вимогам ст. ст. 303, 304 ЦПК України помилково відхилив доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 про наявність ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2011 року, якою затверджено мирову угоду, відповідно до якої ОСОБА_3 відмовляється від позовних вимог про визнання за нею права власності на спадкування частки у розмірі Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та визнає право власності ОСОБА_9 в цілому на цю квартиру, зазначивши, що вказана ухвала не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Проте апеляційний суд у судовому рішенні зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Оскільки судами порушено норми процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак