АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №661/402/16-ц Головуючий в І інстанції Ведяшкіна Ю.В.
Провадження №22-ц/791/2290/16 Доповідач Стародубець М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Стародубця М.П.,

cуддів: Воронцової Л.П.,

Ігнатенко П.Я.,

секретар Пісоцька Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок,

В С Т А Н О В И Л А:

Вищезазначеною ухвалою суд закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, понесені останньою на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду в частині стягнення з нього на користь відповідача витрат на правову допомогу, як постановлену з порушенням процесуального закону.

У запереченнях на апеляційну скаргу Грицак О.С. просила апеляційну скаргу відхилити, ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача й осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом.

29 лютого 2016 року ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області було відкрите провадження у справі.

За заявою позивача про залишення позову без розгляду суд першої інстанції ухвалою від 30 вересня 2016 року на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України залишив позов без розгляду.

Положення частини третьої ст. 89 ЦПК України передбачають право відповідача на компенсацію за рахунок позивача витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

При розгляді клопотання про стягнення таких витрат, доведенню з боку відповідача та встановленню судом підлягають необґрунтованість дій позивача в ході розгляду справи, та в чому вони виражені.

Задовольняючи вимоги щодо компенсації витрат, понесених відповідачем, місцевий суд, в порушення вимог ст.215 ЦПК України, в мотивувальній частині ухвали не зазначив обставин зазначених вище, пославшись лише на норми закону, які передбачають компенсацію цих витрат.

Відповідно журналу та звукозапису судового засідання, представник відповідача у справі , Грицак О.С., заявила клопотання про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн., понесених ОСОБА_3, мотивуючи його тим, що позивач звернувся до суду з позовом на початку року, в подальшому розгляд справи затягувався з вини позивача, а саме неодноразово відкладався за його, чи за заявою адвоката.

Матеріали справи свідчать, що судові засідання призначені на 14 квітня 2016 року, 05 травня 2016 року, 19 травня 2016 року,15 червня 2016 року, 15 серпня 2016 року, 07 вересня 2016 року, 16 вересня 2016 року відкладені, при цьому п'ять разів за заявою позивача та його адвоката ( а.с. 49,119,125,131,134) з яких тричі без належного обґрунтування причин неможливості явки у судове засідання, тричі у зв'язку з неявкою сторін, без повідомлення про причини неявки з боку позивача або його представника.

Крім того, відповідно звукозапису судового засідання у справі від 08 квітня 2014 року, адвокат позивача Блонський Д.М. заявив клопотання про призначення експерти, при цьому питання, які він бажає поставити експерту на вирішення, не сформулював, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено. В подальшому, як вбачається з матеріалів справи таке клопотання до суду не подавалось.

Наведене свідчить про необґрунтованість дій позивача в ході розгляду справи та систематичне протидіяння швидкому розгляду справи з його боку .

З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2016 року між Грицак О.С., яка є адвокатом ( а.с. 91), та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги № 217/16 у цивільній справі ( а.с. 90).

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що до складу витрат, пов'язаних з розглядом справи, входять витрати на правову допомогу.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, а отже суд повинен дослідити та перевірити надані докази розміру гонорару, сплаченого відповідачем, що не було зроблено місцевим судом.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено у п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу обґрунтовані розрахунком № 217/16 суми гонорару за надану правову допомогу та актом № 13/16 здачі-прийняття робіт від 30 вересня 2016 року, квитанцією прибуткового касового ордеру № 110/16 від 06 квітня 2016 року. Відповідно квитанції ОСОБА_3 фактично сплачено 2500 грн. за надані послуги з правової допомоги.

Дослідивши матеріали справи та виходячи із суті спору, колегія суддів, зважаючи на складність справи, тривалість її розгляду, приходить до висновку, що визначена представником відповідача сума витрат за правову допомогу є співмірною наданим послугам.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначених висновків особою, що подала апеляційну скаргу, суду не надано, в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України.

Позивач, як сторона у спорі, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, вдруге в засідання суду апеляційної інстанції з відомих йому причин, поважність яких не доведена, не з'явився.

Представник відповідача за встановленим процесуальним законом правилом змагальності сторін довела які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені з посиланням на наявну в матеріалах справи інформацію та додатково надану до письмових заперечень на апеляційну скаргу, що доводить правильність встановлення місцевим судом підстав для відшкодування відповідачу понесених ним судових витрат.

Недостатньо вмотивовані висновки місцевого суду з цього питання, які по суті є правильними, що знайшло своє підтвердження в засіданні суду апеляційної інстанції, не дає підстав для скасування постановленої у справі ухвали та задоволення апеляційної скарги.

В решті ухвала суду не оскаржувалася та апеляційним судом не переглядалася.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.П. Стародубець

судді: Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко