АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/448/16-ц Головуючий суддя І інстанції Бєссонова Т. Д.
Провадження № 22-ц/790/2833/16 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: Спори про спадкове право
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

16 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого 28 червня 2015 року. Посилалася на те, що вона є єдиним спадкоємцем за законом на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 у вигляді 1/2 частини одноквартирного житлового будинку за адресою: місто Ізюм, вул. Пролетарська, 60, що належала останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою 12 січня 2005 року, реєстровий № 3- 30, і складає ? частину цього будинку загальною площею 64,9 кв.м., в тому числі жилою площею 38,2 кв.м., що складається з трьох жилих кімнат площею 11,6 кв.м., 15,2 кв.м., 11,4 кв.м.; веранди площею 5,5 кв.м. та 6,9 кв.м., коридорів площею 1,3 кв.м., 3,9 кв.м., вбиральні площею 2,3 кв.м., кухні площею 6,4 кв.м., шафи площею 0,4 кв.м. Однак нотаріусом їй ідмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю у неї оригіналу правосвстановвлюючого документу на вказане майно

Розгляд справи відбувся за відсутністю представника Ізюмської міської ради Харківської області.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що посилання останньої на те, що вона прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не заявляла вимог про відмову від спадщини, є безпідставними, оскільки відсутня обґрунтована відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а позовні вимоги ОСОБА_3 є передчасними до виникнення цивільно - правового спору.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Як свідчать останні та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі до часу смерті останнього.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину одноквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: м. Ізюм, вул. Пролетарська, 60, що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою 12.01.2005 року, реєстровий № 3- 30. Померлий заповіт на належне йому майно не складав.

ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, проживала разом з ним, про що свідчать дані із домової книги та паспорту позивача, тому відповідно до вимог ст.ст. 1218-1220,1261,1268 ЦК України прийняла спадщину в установлений ст. 1270 цього Кодексу строк.

Як вбачається з відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори від 15.02.2016 № 297/02-14 та від 23.05.2016 № 952/02-17 ОСОБА_3 зверталася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5, однак їй було розяснено, що видати це свідоцтво нотаріальна контора не має можливості у звязку з відсутністю у неї оригінала правовстановлюючого документу на спадковий будинок, і для визнання права власності на цей будинок необхідно звернутися до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відсутня обґрунтована відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги ОСОБА_3 є передчасними до виникнення цивільно - правового спору.

Між тим судом першої інстанції не враховано, що матеріали справи не містять обєктивних даних про виникнення цивільно - правового спору між ОСОБА_3 та можливими іншими спадкоємцями, а відносини між позивачем та нотаріальним органом, який посвідчує відповідні правові акти, не є цивільно-правовими відносинами, оскільки нотаріальний орган не є заінтересованою особою у відносинах спадкування.

ОСОБА_3 були здійсненні відповідні дії щодо прийняття та оформлення нею спадщини після смерті чоловіка, але відмова нотаріальної контори від видачі свідоцтва про право на спадщину була оформлена у письмовому вигляді відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», але без винесення відповідної постанови.

У звязку з вищевказаним колегія суддів вважає, що зазначений недолік не є підставою для відмови від задоволення позову ОСОБА_3

Крім того, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 надана постанова Ізюмської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії ( № 955/02-31 від 23.05.2016), відповідно до якої підставою відмови від видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 зазначена та ж сама підстава, як і в письмовій відповіді нотаріальної контори від 15.02.2016 № 297/02-14 відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, не надав їм належної оцінки і неправильно застосував до виниклих правовідносин вимоги ЦК України щодо спадкування за законом.

У звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, а позов ОСОБА_3 - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 березня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину одноквартирного житлового будинку № 60, розташованого по вулиці Пролетарській в місті Ізюм Харківської області, загальною площею 64,9 кв.м, в тому числі жила- 38,2 кв.м, і складається з трьох жилих кімнат площею 11,6 кв.м., 15,2 кв.м, 11,4 кв.м, веранди площею 5,5 кв.м,,6,9 кв.м, коридорів площею 1,3 кв.м, 3,9 кв.м, вбиральні поєднаної площею 2,3 кв.м, кухні площею 6,4 кв.м, шафи площею 0,4 кв.м, після смерті ОСОБА_5, померлого 28 червня 2015 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: