АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6756/16 Справа № 206/6886/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, що діє від свого імені та від імені ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та виселення, посилаючись на те, що 21 вересня 2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення про стягнення заборгованості за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_9, в якому позовні вимоги були задоволені в повному обсязі., а 12 жовтня 2010 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження за заявою представника ПАТ КБ «Приватбанк» та накладено арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4, ОСОБА_9

В подальшому 19 липня 2012 року ТОВ «Ключове рішення» отримало у власність квартири, загальною площею 99,20 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. 20-річчя ПеремогиАДРЕСА_1, №143 на підставі свідоцтва про купівлю майна, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в державному реєстрі під №2925, а 18 лютого2014 року ТОВ «Ключовим рішенням» була проведена реєстрація права власності в Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно та дані обєкти. Крім того, ТОВ «Ключовим рішенням» розєднано даний обєкт на дві окремі квартири за номерами 142 та 143 відповідно. 28 жовтня 2015 року між ТОВ «Ключове рішення» та позивачем було укладено договір купівлі-продажу квартири №142 по вул. 20-річчя Перемоги в буд. №49. Так, на даний час позивач є власником квартири.

Також позивач зазначив, що в Самарському ВДВС Дніпропетровського МУЮ знаходиться виконавче провадження №46806715 по виконавчому листу №206/7284/13-ц про вселення ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до квартири: загальною площею 99,20 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. 20-річчя Перемоги АДРЕСА_2, 143. Позивач вважає що даний факт може порушити його права як власника, а тому просив ухвалити рішення яким, визнати ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №142 по вул. 20-річчя Перемоги, б.49 в м. Дніпропетровську, та виселити вищезазначених осіб із квартири із зняттям їх реєстраційного обліку в органі, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, без надання іншого приміщення, стягнути судові витрати.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою, за якою просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 28.10.2015 року позивачу ОСОБА_2 належить квартира №142 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську (а.с. 5).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в Самарському ВДВС Дніпропетровського МУЮ знаходиться виконавче провадження № 46806715 по виконавчому листу №206/7284/13-ц, про вселення ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до квартири: загальною площею 99,20 кв.м., житловою 56,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 20-річчя Перемоги 49 кв. 142,143, у заявку з чим він просить визнати їх такими, що втратили право користування зазначеною квартирою та виселити їх без надання іншого житлового приміщення.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з наступного, що відповідачі на теперішній час не проживають у спірній квартирі, у заявку з чим вимоги про їх виселення з неї є безпідставними.

Що стосується вимоги про визнання відповідача такими, що втратили право користування спірною квартирою, то як вбачається з відомостей адресно-довідкового бюро підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області відповідачі зняті з реєстраційного обліку за адресою вул. 20-річчя ПеремогиАДРЕСА_3 та 143 з 02.02.2015 року (а.с. 15-18), тобто на момент розгляду справи судом вони вже не мають права користуватися спірним житловим приміщенням та не створюють позивачу перешкод у здійсненні права власності. Таким чином правові підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення відсутні.

Однак, з таким обґрунтуванням підстав відмови у задоволенні позовних вимог погодитися неможна, виходячи з наступного.

За змістом ст.71 ЖК України органи управління житловим фондом можуть заявляти вимоги про визнання когось із членів сім'ї наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у зв'язку з тимчасовою відсутністю понад строк збереження останнього, якщо це змінює певні права й обовязки зазначених органів (тягне за собою зняття наймача з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, припинення пільгової оплати комунальних послуг тощо).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав, і в порядку, передбачених законом.

Відповідно ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або члени його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням.

Згідно п.11 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Суд може визнати особу, такою що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбачені ст.71 або ст. 107 ЖК України.

Змінити підстави позову суд має право тільки за згодою позивача.

Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач посилався на вимоги як ст. 71 ЖК України так і на ст. 107 ЖК України, що є взаємовиключними підставами, тобто їх одночасне застосування не можливе, оскільки ці статті передбачаєть різні правові підстави втрати користування житлом, але відмовляючи в задоволенні позову суд на ці обставини увагу не звернув.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303,307,309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

ОСОБА_12