УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Закропивного О.В. Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія» про стягнення суми страхового відшкодування, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія» на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія» (далі - ПАТ «СК «ТАСТ-Гарантія») страхове відшкодування у розмірі 200 000 грн та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24 вересня 2012 року між ПАТ «СК «ТАСТ-Гарантія» та ОСОБА_5 було укладено договір № 121 добровільного страхування наземного транспорту, за яким ОСОБА_4 було вказано вигодонабувачем, а предметом страхування були майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «ToyotaFortuner», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 200 000 грн. Відповідно до п. 11 договору страхування - страхова сума становила 200 000 грн.

Позивач вказав, що 31 березня 2013 року настав страховий випадок, а саме було викрадено застрахований транспортний засіб зі стоянки біля магазина «Наталка» по вул. Бреуса, 26 у м. Одесі. За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001932, а позивачем відповідно до умов договору страхування було подано відповідачу пакет необхідних документів для отримання страхового відшкодування.

Посилаючись на те, що станом на день подачі позову ані письмового повідомлення, ані страхового відшкодування він не отримав, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ПАТ «СК «ТАСТ-Гарантія» на користь ОСОБА_4 151 150 грн страхового відшкодування.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзіПАТ «СК «ТАСТ-Гарантія», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не були дотримані умови договору страхування № 121 та Правил страхування, а саме: порушено строки звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та не надані у повному обсязі документи, зазначені у п. 12.1 Правил.

Суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, відповідно до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України врахував висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, та виходив з того, що страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку протягом трьох робочих днів відповідно до п. 18.5 договору страхування та надав необхідні документи, а саме: копію договору страхування, копію технічного паспорта, копію повідомлення Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, копію витягу з кримінального провадження (а. с. 14-15); апеляційний суд врахував, що ОСОБА_4 передав комплект ключів (у кількості 2 шт.) від викраденого автомобіля слідчому СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, а також ту обставину, що як при поданні заяви до міліції, так і під час його допиту в якості потерпілого позивач зазначав про перебування технічного паспорту у автомобілі під час його викрадення, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 151 150 грн відповідно до звіту про незалежну оцінку спірного автомобіля станом на час викрадення.

Крім того апеляційний суд вмотивував свої висновки тим, що страховик надав відповідь страхувальнику на його заяву про виплату страхового відшкодування більше ніж через півтора року після настання страхового випадку, чим позбавив позивача можливості своєчасно надати відповідні документи та отримати страхове відшкодування; при цьому, будучи належним чином повідомленим про страховий випадок, страховик мав змогу здійснити усі необхідні дії для встановлення обставин, які є для нього важливими при визначенні дійсності події.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О.Писана