У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди. Позивач просив стягнути з відповідача 34 524 грн заборгованості по заробітній платі за період з 19 вересня 2011 року по 20 лютого 2014 року, 3 618 грн компенсації за невикористані відпустки, 3 654 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на ті обставини, що з 19 вересня 2011 року працював у відповідача на посаді водія на підставі трудового договору, який 20 лютого 2014 року розірваний за угодою сторін. Проте за весь час роботи відповідач не виплачував йому заробітну плату, не сплатив компенсацію за невикористані відпустки та при звільненні не провів з ним повного розрахунку, просив задовольнити позов.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість із заробітної плати у розмірі 34 524 грн, компенсацію за невикористані відпустки - 3 618 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 3 654 грн, моральну шкоду - 1 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 з 19 вересня 2011 року працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 водієм на підставі трудового договору зі сплатою 1 200 грн заробітної плати на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

Також договором встановлювалась щорічна відпустка тривалістю 24 календарних дні.

20 лютого 2014 року трудовий договір було розірвано за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач, вважаючи, що заробітна плата йому не сплачувалась у повному обсязі відповідачем та не надавалась відпустка, звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в сумі 34 524,00 грн, компенсацію за невикористані відпустки в сумі 3 618,00 грн та середній заробіток за затримку розрахунку в сумі 3 654,00 грн та 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд встановивши в повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що заборгованість по заробітній платі відповідача, як роботодавця перед позивачем відсутня, що підтверджується наданими належними та допустимими доказами. Апеляційним судом обґрунтовано зауважено, що позивачем доказів щодо неотримання ним заробітної плати та інших платежів суду не надано, та водночас доказів наданих відповідачем щодо виплати позивачеві заробітної плати та інших платежів, останнім не спростовано.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення апеляційного суду не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова