Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Львівського комунального підприємства «Віра» до ОСОБА_4, треті особи: виконавчий комітет Львівської міської ради, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 3 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Львівське комунальне підприємство «Віра» (далі - ЛКП «Віра») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 є власником та проживає у АДРЕСА_1. В силу вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших підзаконних нормативно-правових актів вона, як споживач житлово-комунальних послуг, зобов'язана нести витрати по оплаті послуг з централізованого теплопостачання. Указаний будинок включно по січень 2013 року перебував на балансі ЛКП «Віра», яке у свою чергу надавало відповідачу зазначені послуги відповідно до укладеного договору з виробником послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», тому у відповідача виникло зобов'язання зі сплати вказаних послуг саме перед ЛКП «Віра».

Станом на 1 лютого 2013 року за ОСОБА_4 рахувалася заборгованість з оплати за надані послуги з теплопостачання у розмірі 4 820 грн 54 коп., яку позивач просив стягнути з неї у судовому порядку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 3 березня 2016 року, позов ЛКП «Віра» задоволено, стягнуто на його користь з ОСОБА_4 4 820 грн 54 коп. заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ЛКП «Віра», оскільки належними і допустимими доказами у справі доведено, що ОСОБА_4 не виконує свої зобов'язання з оплати за надані житлово-комунальні послуги і станом на 1 лютого 2013 року за нею рахується заборгованість у розмірі 4 820 грн 54 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Такий висновок судів ґрунтується на правильно встановлених у справі обставинах та вимогах закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 3 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко

О.В. Ступак

Колегія суддів: