Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1290/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

14.06.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Бубличенко В.П.

при секретареві: Постоєнко А. І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 квітня 2016 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на дії та бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_2,-

встановила:

У лютому 2016 року приватне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд із скаргою на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (далі по тексту - Ленінський ВДВС Кіровоградського МУЮ) в частині винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника в межах виконавчого провадження №49031153 та скасування даної постанови. Представник банку зазначав, що оскаржувана постанова суперечить вимогам чинного законодавства, а саме в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» вона не містить обовязкового реквізиту - номеру виконавчого провадження, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови. До того ж вказаною постановою було накладено арешт на 25 рахунків банку, що значно перевищує суму стягнення. В той час як чинним законодавством передбачено накладення арешту на кошти боржника, тобто можливо накласти арешт на кошти, які перебувають на рахунках, а не на сам рахунок. Враховуючи наведене банк вважає, що такі діє державного виконавця є незаконними та зачіпають не тільки інтереси банку, а його клієнтів та партнерів. Також зазначав, що постанову про накладення арешту від 08.02.2016 року державним виконавцем було винесено за межами програми АРМ «ВП-Виконавець» та не внесено до ЄДРВП. Натомість 09.02.2016 року державним виконавцем було винесено ще одну постанову про накладення арешту на кошти боржника, що свідчить про накладення арешту двічі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 квітня 2016 року скаргу задоволено. Визнано протиправними та незаконними дії Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ в частині винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника в межах ВП№49031153 та скасовано постанову Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ про накладення арешту на кошти боржника в межах ВП №49031153 від 08.02.2016 року та 09.02.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду, як такої, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ленінський ВДВС Кіровоградського МУЮ свого представника у судове засідання не направив. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Колегія суддів ухвалила слухати справу без участі особи. дії якої оскаржуються на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представників ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами у справі, що Ленінським районним судом м. Кіровограда 09.10.2015 року було видано виконавчий лист №405/1651/15-ц, 2/405/367/15 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором банківського вкладу у розмірі 1 402 254,00 грн.

20.10.2015 року державним виконавцем Стороженко Л.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49031153 (а.с.42).

08.02.2016 року в межах вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Зінов'євою О.В. винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника, які містяться на рахунках 24 банків та Державного Казначейства України (а.с.6). 09.02.2019 року Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ винесена аналогічна постанова. (а.с.8-9).

Згідно з абз.2 ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон) державний виконавець приймаючи до виконання виконавчий документ в постанові про відкриття виконавчого провадження вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусово із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. За заявою стягувача державний виконавець з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно зі ст.11 Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.4 ст.52 Закону на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення.

Вимоги до змісту постанови містяться у Законі України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5. У тому числі у резолютивній частині постанови повинні бути зазначені прізвища, імена, по батькові фізичних осіб, повне найменування юридичних осіб, яким надсилається копію постанови. Всупереч цьому оскаржувана постанова даним вимогам не відповідає, оскільки в її резолютивній частині відсутнє повне найменування юридичних осіб, яким надсилається копія.

В матеріалах справи відсутні докази того, що державним виконавцем було здійснено необхідні дії щодо з'ясування наявності коштів на рахунках боржника та природи даних рахунків. У звязку з чим було порушено право банку на здійснення діяльності, передбаченої Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до вимог ч.1 ст.59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Частинами 4, 5 вказаної статті передбачена заборона накладення арешту на кореспондентські рахунки банку. Стягнення коштів з кореспондентських рахунків банку здійснюється Національним банком України на вимогу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виключно у випадках, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Державний виконавець на вимоги Закону України «Про банки і банківську діяльність» уваги не звернув, не перевірив наявність коштів на рахунках банку та виніс передчасну постанову про накладення арешту на кошти, що містяться на всіх рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, задовольняючи скаргу, суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.212-214 ЦПК України вірно з'ясував правові підстави для визнання протиправними та незаконними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника та дійшов до вірного висновку про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника.

Тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий: О.І.Чельник

Судді: І.М.Белінська

ОСОБА_3