ухвала

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Мартинюка В.І., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Товариство «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» (далі - ПТ «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова») звернулося до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 02 червня 2011 року між ПТ «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 298 на суму 30 000,00 грн з терміном повернення до 02 червня 2012 року.

Згідно з п. 2.3 договору відповідач зобов'язувалася сплачувати 4 % від суми кредиту на місяць (48 % річних), не пізніше ніж 2-го числа кожного місяця.

Відповідно до п. 3.1 договору, у разі порушення строків оплати відсотків за кредитом, або строку погашення кредиту, відповідач зобов'язується сплатити пеню у розмірі 1 % на день від суми кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань 02 червня 2011 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Карташовою С.І. за реєстровим № 1808, відповідно до якого на забезпечення своєчасного повернення суми фінансового кредиту за договором про надання фінансового кредиту від 02 червня 2011 року № 298, відшкодування можливих збитків, штрафів, відповідач передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру № 173 у будинку готельного типу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та складається із однієї кімнати, загальною площею 24,8 кв. м, житлової площі 17,3 кв. м.

Відповідно до п. 11 договору іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем будь-якого із взятих на себе зобов'язань за договором про надання фінансового кредиту від 02 червня 2011 року № 298, укладеного між ПТ «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» та ОСОБА_6, право власності на предмет іпотеки в повному обсязі за цим договором переходить до іпотекодержателя. Іпотекодержатель вправі на свій розсуд задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки іншим способом, що передбачений Законом України «Про іпотеку».

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року позов Повного Товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 02 червня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. р. № 1809, а саме: на нерухоме майно - житлову квартиру № 173, загальною площею 24,8 кв. м, житловою 17,3 кв. м, у будинку готельного типу № 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь Повного Товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» шляхом його реалізації прилюдних торгах.

Встановлено початкову ціну для реалізації предмету іпотеки - житлової квартири № 173, загальною площею 24,8 кв. м, житловою 17,3 кв. м, у будинку готельного типу № 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 35 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Повного Товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» судовий збір у сумі 357 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року змінено.

Резолютивну частину рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки викладено в такий редакції:

«в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Повним Товариством «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» яка складає 177 900 грн звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 02 червня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. р. № 1809, на виконання договору про надання фінансового кредиту № 298 від 02 червня 2011 року, а саме на нерухоме майно житлову квартиру № 173, загальною площею 24,8 кв. м, житловою 17,3 кв. м, у будинку готельного типу № 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь Повного Товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» шляхом його реалізації на прилюдних торгах.».

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не виконано умов договору фінансового кредиту, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, з метою погашення заборгованості за кредитом.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що в апеляційному суді відповідач заявила про застосування позовної давності строком в один рік для стягнення пені, а тому визначив заборгованість відповідача перед кредитором з урахуванням вимог ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки пеня обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а з позовом ПТ «Ломбард Капітал» Лапоног та Дороднова» звернулося 04 грудня 2014 року, то розмір пені за попередні 12 місяців складає 109 500 грн.

Також колегія суддів апеляційного суду вважала, що резолютивна частина рішення не в повній мірі відповідає вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», місцевим судом не вказана у резолютивній частині рішення загальна сума заборгованості перед позивачем, для погашення якої звертається стягнення на предмет іпотеки, також не зазначено, на виконання якого кредитного договору проводиться звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 02 червня 2011 року між ПТ «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 298 на суму 30 000 грн з терміном повернення до 02 червня 2012 року.

Пунктом 2.3 зазначеного договору передбачено, що відповідач сплачує 4 % суми кредиту на місяць не пізніше 2-го числа кожного місяця, наступного за місяцем користування кредитом.

Пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що відповідач у разі порушення оплати відсотків за кредитом, або строків погашення кредиту зобов'язується сплачувати пеню у розмірі 1 % за кожний день прострочення зобов'язання.

Встановлено, що на забезпечення виконання зобов'язання сторони уклали договір іпотеки, за яким з метою відшкодування можливих збитків, штрафів відповідач передала позивачу в іпотеку власну квартиру № 173 у будинку готельного типу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається із 1-ї кімнати, загальною площею 24,8 кв. м, житловою площею 17,3 кв. м.

Згідно з п. 8 договору іпотеки сторонами узгоджена вартість іпотечного майна у розмірі 35 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин, та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, сліддійтивисновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і на спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Такимчином,судза власною ініціативою не має права застосувати позовну давність (указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15).

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15.

Таким чином, судами допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік