Справа № 165/121/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Галушка О.Г.
Провадження № 22-ц/773/730/16 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинськогоміського суду від 29 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права з пропуском позовної давності. При цьому послався на те, що факт переривання строку позовної давності, тобто вчинення відповідачем дій у межах строку позовної давності, є недоведеним.

Зазначені висновку суду першої інстанції відповідають нормам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000 доларів США із кінцевим терміном повернення кредиту, відсотків та винагороди відповідно до додатку №1 даного Договору, але не пізніше 19 вересня 2009 року (а. с. 11-13).

Відповідно до п. 6.8 даного кредитного договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 20 вересня 2007 року було укладено два договори поруки, відповідно до умов яких поручителі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 взяли на себе зобовязання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі у разі невиконання боржником зобовязань за кредитним договором.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 29.12.2015 року утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за розрахунком банку у розмірі 42421,71 дол. США.

Розмір заборгованості, що визначена банком, відповідачем не спростовувався та не заперечувався.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржника. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі (ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою до суду ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про стягнення кредитної заборгованості звернулося в січні 2016 року.

ОСОБА_3 заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку у суді першої інстанції про що подав відповідну заяву (а. с. 36-37).

Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про пропуск позовної давності з поважних причин та не просив його поновити.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 20 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Оскільки останній місячний платіж ОСОБА_3 слід було внести до 18 вересня 2009 року, а банк звернувся до суду з позовом 20 січня 2016 року, то висновок суду першої інстанції про порушення банком строків позовної давності ґрунтується на вимогах матеріального права та умовах укладеного між сторонами договору.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що за договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг пятирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій тощо.

В апеляційній скарзі позивач вказував, що 16.01.2013 року ОСОБА_3 сплачено 3,68 доларів США на погашення відсотків, що свідчить про визнання ним боргу та переривання строків позовної давності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 у категоричній формі заперечував внесення відповідних коштів, при цьому вказував, що будь-які рахунки з яких би банк міг списати вказані кошти на погашення існуючої заборгованості у нього були відсутні.

Судом апеляційної інстанції на виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України позивачу було розяснено необхідність доведення обставин на які він покликається як на підставу своїх вимог, оголошено перерву та запропоновано надати докази, які б свідчили про внесення ОСОБА_3 відповідних коштів.

Проте представником банку надано, лише письмові пояснення, щодо зарахування 15 січня 2013 року 3,68 доларів США в рахунок існуючої заборгованості по кредитному договору ОСОБА_3 При цьому представник позивача вказував про відсутність доказів щодо відкритих рахунків відповідача станом на 15.01.2013 року, хоча зазначав, що дані кошти були списані з рахунку ОСОБА_3

Також слід зазначити, що представник позивача не зміг пояснити чому 3, 68 доларів США було зараховано на просторочені відсотки при тому, що пунктом 4.7 кредитного договору встановлено черговість зарахувань за договором, а саме: 1) витрати банку повязані з виконанням договору; 2)неустойка; 3) прострочена винагорода; 4) винагорода; 5) прострочені відсотки.

Таким чином посилання банку на те, що ОСОБА_3 не довів, що платіж на суму 3,68 доларів США здійснений не ним, безпідставні, так як він не має доступу до операційних систем ПАТ КБ «ПриватБанк», до належного банку терміналу, а банк мав можливість підтвердити те, з якого карткового рахунку і ким здійснений такий платіж.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України) .

Доводи апеляційної скарги зводяться лише щодо неправильного застосування судом строків позовної давності.

В судді апеляційної інстанції представник позивача також покликався, як на підставу переривання строків позовної давності, ухвалу господарського суду Волинської області від 13 липня 2011 року про ліквідацію субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3

Однак, такі заперечення представника є безпідставними, оскільки за змістом кредитного договору від 20 вересня 2007 року кредит надавався фізичній особі ОСОБА_3, а відтак ліквідація фізичної особи-підприємця до даних правовідносин не може бути застосована.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відхилити, а рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: