У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на першому курсі Національного університету «Одеська юридична академія». Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, добровільно не надає, всі витрати, пов'язані з навчанням та утриманням сина вона несе сама, уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення сином 23 років.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто щомісяця з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 у зв'язку з продовженням ним навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн, починаючи з 30 січня 2015 року до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2018 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Викладено другий абзац резолютивної частини наступним чином: «Стягувати із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_6, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 30 січня 2015 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років».

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_6, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 30 січня 2015 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В. Маляренко