У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Погрібна О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа державний нотаріус Токмацької державної міської нотаріальної контори, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

встановила:

Заявник звернувся до суду з зазначеною заявою та просить суд встановити факт належності правовстановлюючих документів, а саме: державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЧН 105142, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЧН 105198, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЧН 109390 матері заявника ОСОБА_2.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 ЦПК України.

За частиною 1 статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 статті 235 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Стаття 119 Цивільного процесуального кодексу України містить вимоги щодо форми і змісту позовної заяви. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до положень ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами, в п.3 указано, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

В пункті 12 зазначеної Постанови пленуму Верховного Суду України розяснено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до пункту 6 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Про це зазначено і в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», а саме - прописано, що коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення.

В порушення зазначених вимог, в заяві не зазначені причини неможливості встановлення зазначених фактів в позасудовому порядку. В поданій до суду заяві відсутні докази того, що органи які видавали вказані правовстановлюючі документи відмовили у виправлені допущеної помилки. В даному випадку заявником не надано доказів про неможливість внесення змін у правовстановлюючий документ органом, організацією, які видали документ.

Згідно ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, у разі коли в позовній заяви обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до вимог ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою заяви у справі окремого провадження, ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (275,60 грн.).

Проте заявником, в порушення ст.119 ЦПК України, судовий збір сплачено не в повному обсязі.

Згідно наданої ОСОБА_1 квитанції, судовий збір сплачено у розмірі 275,60 грн., тобто за одну вимогу, в той час, як фактично заявлено три вимоги:

-встановлення факту належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЧН 105142;

-встановлення факту належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЧН 105198;

-встановлення факту належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЧН 109390.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подані до суду заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

Враховуючи те, що заява про встановлення юридичних фактів містить кілька самостійних вимог, судовий збір, в розмірі передбаченому, Законом України «Про судовий збір», має бути сплачено окремо за кожну вимогу або однією сумою за всі вимоги одночасно.

Крім того, в заяві неправильно визначено правовий статус державного нотаріусу Токмацької державної міської нотаріальної контори, тому що ч. 4 ст. 235 ЦПК України передбачає в справах окремого провадження наявність заінтересованих, а не зацікавлених осіб.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Таким чином, до заяви застосовуються наслідки частини 1 статті 121 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки в обґрунтування заявлених вимог заявник не вказує та не надає відомості про те, чи можуть установи, які видали вказаний правовстановлюючий документ внести до нього зміни (відмова відповідної установи), що впливає на вирішення справи по суті, тому вказаний недолік підлягає усуненню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя,-

ухвалила:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа державний нотаріус Токмацької державної міської нотаріальної контори, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, - залишити без руху і надати термін для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання заявником ухвали.

Розяснити, що в разі невиконання вимог ухвали заява буде вважатися неподаною і підлягає поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: