Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4730/16 Головуючий у 1-й інстанції: Яркіна С.В.
Є.У.№ 317/1622/14-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_3, Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (сектор з питань державної реєстрації Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області), треті особи: ОСК «Гриф-2006», Державна інспекція сільського господарства у Запорізькій області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та повернення її власнику

за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Запорізький міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, правонаступником якого являється прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що розпорядженням голови Запорізької РДА від 03.03.2007 року №2/51 членам ОСК «Гриф-2006» було передано у власність земельні ділянки за рахунок земель ОСК «Гриф-2006», зокрема, ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку №27 площею 0,1001 га для ведення садівництва. У подальшому, на підставі зазначеного розпорядження, ОСОБА_3 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 703020. Перевіркою дотримання вимог земельного законодавства від 04.01.2012 р., здійсненою Державною інспекцією сільського господарства, було виявлено низку порушень вимог земельного законодавства при передачі земельної ділянки у власність членам ОСК «Гриф-2006». Посилаючись на те, що видане з порушенням земельного законодавства розпорядження від 03.03.2007 року, на підставі якого ОСОБА_3 отримала державний акт, скасовано у судовому порядку, прокурор просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 703020 від 20.03.2007 року, виданий на імя ОСОБА_3; скасувати запис про державну реєстрацію зазначеного державного акту; зобовязати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку, розташовану на території Долинської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення садівництва, площею 0,1001 га(кадастровий номер :12:001:0626), на користь Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до земель державної власності та зобовязати повернути до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області оригінал державного акту.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою прокурора, який просить змінити рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування причин відмови у позові.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. п. 3, 4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2007 року №2/51 членам ОСК «Гриф-2006» було передано у власність земельні ділянки за рахунок земель ОСК «Гриф-2006», зокрема, ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку № 27, площею 0,1001 га , кадастровий номер :12:001:0626, для ведення садівництва. На підставі зазначеного розпорядження, ОСОБА_3 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 703020, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 45 від 20.03.2007 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2007 року № 2/51 «Про безоплатну передачу громадянам членам ОСК «Гриф-2006» у власність земельних ділянок для ведення садівництва» скасоване.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Разом з тим, на час розгляду справи постановою Вищого адміністративного суду України від 21.05.2015 року судові рішення, на які прокурор посилався, як на підставу позову, а саме, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року було скасовано і ухвалено нове рішення , яким у задоволенні позову про скасування розпорядження від 03.03.2007 року №2/51 відмовлено.

Між тим, відмовляючи за вказаних обставин у задоволенні заявлених до ОСОБА_3. позовних вимог, мотивами відмови суд першої інстанції вказав на те, що чинне законодавство України не містить нормативного закріплення недійсності розпорядження субєкта владних повноважень з моменту його ухвалення у випадку визнання незаконності та скасування такого розпорядження. Отже скасоване через сім років після прийняття розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2007 року №2/51 за висновком суду не може бути підставою для витребування землі від ОСОБА_3, оскільки це не відповідає загальним принципам права, враховуючи, що у ході реалізації скасованого розпорядження голови райдержадміністрації відповідачкою вже був отриманий Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Назване рішення про надання земельної ділянки у власність за своєю природою є індивідуальним актом застосування норм права (правозастосовним актом індивідуальної дії), який за юридичними наслідками відноситься до правоконстатуючих актів і який є виконаними в силу самого його прийняття.

При цьому суд послався на п.4 Рішення Конституційного Суду України № 1-9/2009 від 16 квітня 2009 року з питання наявності у органів місцевого самоврядування повноважень скасовувати раніше прийняті ними рішення.

Також в якості підстави для відмови у задоволенні вимог щодо повернення ОСОБА_4 земельної ділянки на користь держави суд послався і на наявність договору оренди, укладеного 30.01.2007 року між «Запорізькою районною державною адміністрацією та ОСК «Гриф-2006».

З наведеними висновками суду щодо підстав для відмови у позові погодитися не можна, оскільки вони не в повній мірі погоджуються з фактичними обставинами справи , суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з ч. 2 та 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Про те, що вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, зазначено в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та постанові від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. ст. 11, 31 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненнями фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними позовних вимог. Визначення предмета та підстав заявленого позову належить виключно позивачу.

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним державного акта на землю, прокурор обґрунтовував позовні вимоги тим, що державний акт серії ЯГ № 703020 був виданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2007 року №2/51 «Про безплатну передачу громадянам-членам ОСК «Гриф-2006», яке не відповідає вимогам ст. ст. 118, 123 Земельного кодексу України та ст.ст. 20, 50 Закону України «Про землеустрій» і було скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.05.2015 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Таким чином, на момент постановлення рішення Запорізького районного суду від 21 вересня 2016 року розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 03.03.2007 № 2/51 не являється скасованим і є чинним, тому державний акт на право власності на землю серії ЯГ № 703020, виданий ОСОБА_3 на його підставі, не може бути визнаний недійсним, а спірна земельна ділянка повернута.

Саме з цих підстав суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року по цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: