Справа №463/3204/16-ц
Провадження №4-с/463/55/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника скаржника ОСОБА_1

представника Личаківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції,-

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, яку в подальшому уточнила в кінцевому, просить визнати незаконними дії державного виконавця щодо винесення попередження про призначення виконання виконавчого документу від 24.06.2016р. та 07.07.2016р. та вчинення дій щодо виконання таких попереджень (акт від 05.07.2016р. та від 14.07.2016р.).

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що на виконанні Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавчий лист, виданий Личаківським районним судом м. Львова 15.05.2015р. про зобовязання ОСОБА_3 привести квартиру до попереднього стану, який існував до її реконструкції. В процесі примусового виконання, державний виконавець тричі звертався з поданням до суду про надання дозволу на проникнення до житла боржника, однак ухвалами суду такі подання залишені без задоволення. Крім цього, ухвалою суду скасована постанова державного виконавця про накладення штрафу у звязку з невиконанням рішення без поважних причин. Незважаючи на це, 24.06.2016р. державним виконавцем винесено попередження про примусове виконання рішення суду. Боржником доведено до відома державного виконавця про недопустимість виконання рішення суду з порушенням вимог чинного законодавства, однак після цього, 05.7.2016р. державний виконавець повторно виніс аналогічне попередження. 14.07.2016р. рішення суду фактично було виконаним, а ключі від вхідних дверей передані представнику боржника, однак в акті не зазначено документів, які б визначали його особу. Під час вчинення виконавчих дій, фактично відбуло проникнення у житло при відсутності судового рішення про дозвіл на таке проникнення. Вважає, що винесення згаданих вище попереджень та дії, вчиненні щодо виконання таких попереджень є неправомірними, з приводу чого подала вказану скаргу.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 скаргу підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить скаргу задовольнити.

Представник Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області державний виконавець Кіт В.Ю., якою здійснювалось примусове виконання рішення суду проти обґрунтованості скарги заперечила. Боржнику надавався строк для добровільного виконання рішення суду. Остання зобовязалась виконати його до 17.07.2016р., однак жодних дій не вчинила, у звязку з чим відбулось примусове виконання. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області розяснено, що вказане рішення суду може бути виконане без участі боржника. Проникнення до житла не було і тому, в задоволенні скарги просить відмовити.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 20.10.2015 року Личаківським районним судом м. Львова виданий виконавчий лист про зобовязання ОСОБА_3 привести квартиру № 1 на вул. К. Левицького, 100 у м. Львові до попереднього стану, який існував до її реконструкції шляхом відновлення раніше існуючого входу в квартиру та закладення дверного прорізу зі сторони вул. ОСОБА_4 з відновленням віконного отвору (а.с.21).

У звязку з невиконанням рішення суду в добровільному порядку 24.06.2016р. державним виконавцем винесено попередження про призначення виконання виконавчого документу (а.с.6). У звязку з невиконанням рішення в добровільному порядку, 05.07.2016р. державним виконавцем складено відповідний акт (а.с.7). 07.07.2016р. повторно винесене аналогічне попередження (а.с.68) та 14.07.2016р. складено акт про виконання рішення суду (а.с.76). Постановою державного виконавця від 15.07.2016р. (а.с.79) виконавче провадження закінчено у звязку з фактичним виконанням рішення суду.

Принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» № 202/98 від 24.03.1998р., чинного на час вчинення виконавчих дій, передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні також закріплені в ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р. з наступними змінами. Згідно з ч. 1 державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно матеріалів справи, про що вказано також в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2016р. (а.с.51-52), виконання рішення не стосується майнових прав боржника, а йдеться про виконання рішення щодо зобовязання до вчинення дій.

Згідно п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій Наказом МЮУ від 02.04.2012р. № 512/5 в редакції, чинній на момент здійснення примусового виконання, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р. з наступними змінами, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом ч. 2 цієї статті.

Як випливає із зазначеної норми закону, винесення попередження у звязку з невиконанням рішення суду без поважних причин законом не передбачено, оскільки в такому випадку державний виконавець зобовязаний внести відповідне подання для притягнення боржника до відповідальності. Невиконання рішення суду, або перешкоди, що чиняться під час примусового виконання є самостійним складом юридичного правопорушення, за яке винні особи несуть юридичну відповідальність, притягнення до якої останніх не створює перешкод для продовження примусового виконання.

Тому, дії державного виконавця щодо винесення такого попередження слід визнати неправомірними як такі, що не передбачені законом і не є необхідними для виконання рішення суду, що у справі яка розглядається можливо зробити без участі боржника. Відповідно, неправомірними слід визнати дії щодо виконання таких попереджень, а саме акти від 05.07.2016р. та від 14.07.2016р., що одночасно, не є ознакою неправомірності самого виконання, проведеного державним виконавцем.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 10, 14, 210, 212, 383-387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р. з наступними змінами, суд,

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо винесення попереджень про призначення виконання виконавчого документу від 24.06.2016 року та від 07.07.2016 року та вчинення дій щодо виконання таких попереджень (акти державного виконавця від 05.07.2016 року та від 14.07.2016 року).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.