У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Шеремет А.М.,Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського приватного підприємства «Промінь» про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що рішення суду є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок районного суду, що її батька не можна визнати добросовісним володільцем будинку, оскільки при вселенні в 1990 році йому було відомо, що будинок належить СГПП «Промінь» на титульному праві власності, грунтується на неправильному тлумаченні поняття добросовісності, вжитому у ч.1 ст.344 ЦК України в якості однієї із вимог до володіння. З точки зору ст.344 ЦК України знання дійсного власника майна не виключає добросовісності.

Доводить те, що СГПП «Промінь» є власником житлового будинку АДРЕСА_1 не підтверджується матеріалами справи. Крім того, на час вселення в будинок це приватне підприємство взагалі не існувало і її батько міг вважати власником будинку колгосп «им.Дзержинського», яким і приймалось рішення про надання будинку у володіння та користування, хоча передбачені законом документи на право проживання йому видані не були.

Стверджує, що наявні в матеріалах справи документи, у тому числі подані відповідачем, свідчать про виникнення у неї права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

В запереченнях на апеляційну скаргу сільськогосподарське приватне підприємство «Промінь» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов __________________________________________________________________________________________________

Справа № 571/335/16-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Комзюк А.Ф.

Провадження № 22-ц/787/2013/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу сільськогосподарське приватне підприємство «Промінь» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки сім»я ОСОБА_6 /нині покійного/ вселилась у спірний будинок в 1990 році з відома і згоди колгоспу ім.Дзержинського, власника будинку на той час, як сім»я лікаря, та користувалась даним будинком у зв»язку з роботою ОСОБА_6 в якості лікаря у Борівській дільничій лікарні та останній при заволодінні даним майном знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності на будинок, так як спірний будинок належав та належить СГП «Промінь» на титульному праві власності, підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За роз"ясненнями п.п.9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізовапного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов"язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку

набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред"явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

За змістом ст. 344 ЦК України, при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

Таким чином, виходячи із змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є таке: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

При вирішенні даної справи судом сукупність наведених вище обставин не встановлена і такі позивачем не доводилися.

Крім того, спеціальне правило встановлене для виникнення права власності на нерухоме майно встановлене ч.1 ст.344 ЦК України.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Тобто, окрім спливу набувальної давності для виникнення права власності необхідним є факт державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі СГПП «Промінь». Вказаний будинок відповідно до договору №4 від 25.03.2000 року довірчого управління майном /доручення на управління майном/ та акту прийому-передачі майна передано співвласниками майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» Рокитнівського району Рівненської області в довірче управління повіреному- сільськогосподарському приватному підприємству «Промінь»/а.с.87/.

Відомості про державну реєстрацію спірного будинку в матеріалах справи відсутні.

Відсутні в матеріалах справи і відомості /документи/, на підставі яких в 1990 році ОСОБА_6 поселився в спірному будинку. Проте, в судовому засіданні було встановлено і це не спростовано в суді позивачем, що дійсно в 1990 році ОСОБА_6 поселився в спірному будинку з дозволу колгоспу.

Висновок суду першої інстанції про те, що володіння будинком ОСОБА_6 не є добросовісним, оскільки він знав про те, що з 1990 року володів спірним будинком у зв»язку з роботою лікарем в селі та вселився в будинок з дозволу власника будинку, є вірним.

Крім того, добросовісність ОСОБА_4 на зазначений нею як початковий момент заволодіння спірним будинком, відсутня.

Виходячи з наведеного, колегія суддів рахує, що майно /спірний будинок/ не є об»єктом набувальної давності.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

Отже, вирішуючи спір, суд відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та в межах доказів, наданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивачем не доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, що передбачено положеннями ст. 344 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: А.М. Шеремет

С.В. Хилевич