Справа № 127/9740/16-ц
Провадження № 2/127/3793/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та витребування грошових коштів за договором вкладу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та витребування грошових коштів за договором вкладу. Позов мотивовано тим, що 26.07.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір №SAMDN9764 вклад «Стандарт на 12 міс.» на суму 290520,00грн. з відсотковою ставкою 17,5% , на строк до 26.07.2013року. 10.07.2013року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDNFF74 на суму 270 000,00грн. з відсотковою ставкою 18,0% , на строк до 10.07.2014року. Факт вкладення коштів підтверджується квитанціями і оригіналами договорів від 26.07.2012року та від 10.07.2013року. Банк, в порушення умов депозитних депозитних договорів, з квітня 2014року перестав нараховувати відсотки. Як вбачається, із письмових відповідей, відповідач відмовив у повернені депозитів, з тих підстав, що вклади зроблено у відділенні банку на території АР Крим, яка окупована Російською Федерацією. Пунктом 4 договору № SAMDNFF74 передбачено, що дія договору припиняється з виплатою усієї суми вкладу, разом з процентами. Відповідач не повернув позивачу у визначені договором строки суму внеску та не повністю сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, зокрема з квітня 2014 року виплата процентів припинена, чим порушено умови договору, тому банк має сплатити на користь позивача не виплачені відсотки, суму інфляційного нарахування та три відсотки річних за весь період з 01.04.2014 року по 01.04.2016 року, що складає по договору № SAMDNFF74 сума вкладу 270 000,00грн., відсотки 97 200грн., інфляційне нарахування - 171 453,02, 3% річних 16 443,00грн., та по договору №SAMDN9764 сума вкладу 290 520,00грн., відсотки 101 682,00грн., інфляційне нарахування 184 309,50, 3% річних 17 685,41грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав заперечив щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 10.07.2013року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDNFF74 «вклад «Стандарт на 12 міс.» на суму 270 000,00грн. з відсотковою ставкою 18,0% , на строк до 10.07.2014року(а.с.7).

26.07.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір №SAMDN9764 вклад «Стандарт на 12 міс.» на суму 290520,00грн. з відсотковою ставкою 17,5% , на строк до 26.07.2013року(а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмові формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Результат аналізу ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-118цс14).

Надана позивачем квитанції (номер заявки 21833, про внесення 270 000,00грн. на рахунок: 5391) не є неналежним доказом, оскільки вона не є належно оформлена, оскільки в ньому відсутній електронний підпис працівника банку та відсутній відбиток печатки (штампа).

Встановивши, що позивачем та її представником на підтвердження укладення договорів банківського вкладу № SAMDNFF74 вклад «Стандарт на 12 міс.» від 10.07.2013 року надано докази, які не містять необхідних реквізитів, передбачених Положенням та Інструкцією, а також не надано доказів, які підтверджують наявність грошових коштів на рахунку, відкритому на підставі спірних договорів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частиністягнення коштів за депозитним вкладом №SAMDNFF74 від 10.07.2013року в розмірі 312 096,02гривень.

Згідно квитанції №2 від 26.07.2012року ОСОБА_1 внесено кошти в розмірі 290520,00грн. до вкладу по договору № SAMDN9764.

Оглянувши та дослідивши вищевказану квитанцію, суд приходить до висновку, що дана квитанція відповідає Положенням та Інструкції, а саме в ній вказано найменування банку, який здійснює касову операцію «Приватбанк», дата здійснення касової операції - 26.07.2012року, підпис працівника банку, який прийняв готівку та електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ ЭЦП: AGR4810(а.с.124).

Відповідно до п. 10 договору № SAMDN9764 від 26.07.2012 року договір оформляється в двох екземплярах. Один екземпляр договору видається клієнту, другий зберігається в банку. При укладені договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банка, а також відтворюється відбуток печатки технічними печатними механізмами.

Як вбачається з оригіналу договору № SAMDN9764 від 26.07.2012 року в ньому наявні підписи голови правління банку та ОСОБА_1, а також наявний відбуток печатки та факсимільне відтворення підпису голови правління банка.

Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Такі ж самі положення містяться в п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року за № 516, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання та у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: повернення грошового внеску.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад, нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти (ст. 1061 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обовязковим для виконання сторонами, але незважаючи на це відповідач не виконує свої зобовязання відмовляється видати позивачу вклад на його вимогу, що суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК).

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 надано докази на підтвердження укладення договору банківського вкладу, а саме оригінал договору №SAMDN9764 від 26.07.2012 року, та надано докази про внесення за цим договором коштів, які відповідають положенням та інструкції, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача борг за депозитним вкладом № SAMDN9764 від 26.07.2012року в сумі 594 196,46гривень, з яких 290 520,00грн. сума внеску, 101 682,00грн. борг за процентами, 184 309,05грн. інфляційні втрати, 17 685,41грн. 3% річних.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000грн., в цій частині суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні. З наступних підстав.

ЯК вбачається з наданого позивачем договору про надання юридичних послуг від 20.04.2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Юридичний центр ОСОБА_2» в особі директора ОСОБА_2, останній зобовязався надати замовнику правову допомогу по захисту її прав та інтересів щодо стягнення коштів за договорами депозиту № SAMDN9764 та № SAMDNFF74 (а.с.17-18).

Відповідно до наказу №2-К від 02.04.2013 року ОСОБА_3 прийнята на роботу на посаду заступника директора з юридичних питань з 02.04.2013 ро1ку з оплатою праці згідно зі штатним розписом (а.с.19).

Згідно довіреності від 10.05.2016 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 представляти її права та інтереси перед третіми особами (а.с.20).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №17/16 від 20.04.2016року на підставі вказаного договору ОСОБА_1І 20.04.2016 року було сплачено 10 000,00грн.

Згідно з 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3562, 20грн. (594 196,46:1149292,92 * 6890= 3562,20).

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 526, 625, 629, 610, 611, 1050, 1059, 1060 ЦК України, ЗУ «Про банки і банківську діяльність», Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 борг за депозитним вкладом № SAMDN9764 від 26.07.2012року в сумі 594 196,46гривень, з яких 290 520,00грн. сума внеску, 101 682,00грн. борг за процентами, 184 309,05грн. інфляційні втрати, 17 685,41грн. 3% річних.

В задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за депозитним вкладом №SAMDNFF74 від 10.07.2013року в розмірі 312 096,02гривень відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 3562,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: