Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Провадження № 22ц/782/328/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Романченка В.О., Дронської І.О.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 березня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» про відшкодування майнової шкоди, завданої працівником, та усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и л а :

25 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він мешкає в АДРЕСА_1. Оскільки у вказаному будинку не було кабельного телебачення, тому мешканці будинку встановили супутникове телебачення. Він мешкає на другому поверсі і, не маючи іншого виходу, встановив тарілку на даху будинку. Відповідач в липні 2015 розпочав ремонт покрівлі на даху його будинку. На підїздах будинку зявилося оголошення про те, що супутникові тарілки необхідно демонтувати у звязку із ремонтом покрівлі. Оскільки його супутникові тарілки були розташовані таким чином, що вони не заважали вказаним роботам, він прийняв рішення їх не демонтувати. На вказаному обладнанні містилася його адреса та контактний телефон як власника, і будь-якого особистого повідомлення про необхідність демонтажу його супутникового обладнання чи на його адресу, чи за телефоном здійснено не було.

30 серпня 2015 року виявивши, що у нього не працює супутникове телебачення, позивач зясував, що на даху будинку дроти були відєднанні від головки супутникової тарілки, і від сусідів дізнався, що всі супутникові тарілки, які знаходилися на даху багатоквартирного будинку, були вивезені невідомими людьми в невизначеному напрямку

Після звернення до органів міліції було встановлено, що Комунальним підприємством «Житлосервіс «Світанок» (далі КП «Житлосервіс «Світанок») проведено демонтаж супутникових антен у звязку з проведенням ремонту покрівлі.

Коли він отримав належне йому майно від відповідача, то звернувся до організації, що здійснює установку супутникового обладнання, де йому пояснили, що вказане обладнання пошкоджено та потребує ремонту.

Оскільки внаслідок дій робітників КП «Житлосервіс «Світанок» по демонтажу супутникового обладнання позивачу було завдано майнову шкоду у сумі 2947,23 грн., яка з урахуванням уточнених вимог позивача складається з вартості ремонту та установки обладнання 1950,00 грн. та вартості експертного звіту щодо можливості встановлення антен супутникового телебачення на стіні 997,23 грн., ОСОБА_2 просив стягнути її з відповідача та усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві спільної сумісної власності майном приміщенням загального користування дахом житлового будинку за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Молодіжна, 15А, оскільки на його звернення до відповідача за наданням згоди для доступу на дах будинку йому було відмовлено.

Дії відповідача по демонтажу належного йому обладнання вважає протиправними і такими, оскільки антени є його власністю, демонтувати їх можливо тільки у випадках, передбачених законом, а не підзаконними актами, рішення суду про зобовязання власника демонтувати антени немає.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» на користь ОСОБА_2 у якості відшкодування майнової шкоди 1910 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Комунальне підприємство «Житлосервіс «Світанок» звернулося з апеляційною скаргою в якій, вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, тому просить скасувати його і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Вислухавши доповідь судді, осіб, які брали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2 проживає, зареєстрований та є співвласником квартири №34 у багатоквартирному пятиповерховому будинку №15А по вул. Молодіжній у м. Сєвєродонецьк Луганської обл., який перебуває в обслуговуванні Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок». Квартира позивача знаходиться на другому поверсі будинку, а на даху будинку відповідачем встановлено дві супутникові телевізійні антени, які є його власністю.

Судом також встановлено та не оспорюється сторонами, що 03.09.2015 року відповідачем був проведений демонтаж двох вказаних супутникових антен, належних позивачу ОСОБА_2 Дана обставина підтверджується актом КП «Житлосервіс «Світанок» (а.с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд з посиланням на вимоги ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України та ст.ст. 8, 19, 41 Конституції України дійшов висновку, що виконуючи роботи по демонтажу супутникової антени, яка належить на праві приватної власності позивачу, відповідач діяв в порушення вимог закону, оскільки не було рішення органу місцевого самоврядування на демонтаж або рішення суду, відсутні докази того, що антена була встановлена на димових та вентиляційних каналах та шиферних покрівлях житлового будинку, а матеріальна шкода позивачу була спричинена внаслідок незаконного її демонтажу.

Відмову у задоволенні позову про зобовязання відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні належним ОСОБА_2 на праві приватної спільної власності майном приміщенням загального користування, а саме дахом у житловому будинку, суд обґрунтував відсутністю конкретизації цих вимог та незазначенням способу, у який слід усунути такі перешкоди.

Рішення в частині відмови у задоволенні позову ніким не оскаржується.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що по справі вбачається, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу правомірності демонтажу двох супутникових антен, належних позивачу на праві приватної власності, працівниками відповідача як балансоутрумувача, внаслідок чого позивачу було завдано шкоди, що складається з витрат, які ОСОБА_2 зробив для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Колегія суддів вважає, що відповідач не довів ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову та які є доводами апеляційної скарги.

Довід апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінка доказам відповідача про те, що супутникова антена була встановлена на димових та вентиляційних каналах, не заслуговує на увагу з огляду на те, що визначальним в даному випадку є не дотримання вимог законодавства щодо заборони розміщення антен на димових та вентиляційних каналах, а їх демонтаж задля капітального ремонту покрівлі будинку.

Як позивач, так і відповідач у своїх запереченнях проти позову підтвердили, що оголошення відповідача про необхідність демонтажу обладнання на даху будинку повязувалося лише із необхідністю капітального ремонту покрівлі.

У той час, коли згідно акту, складеного працівниками КП «Житлосервіс «Світанок», про демонтаж 03.09.2015 року супутникової антени у кількості 2-х штук, розташованих на покрівлі АДРЕСА_2 (а.с. 15), підставою вказаних дій було не ремонт покрівлі, а саме Рішення виконкому Сєвєродонецької міської ради Луганської області №752 від 27.04.2010 року (а.с. 15).

Вказаним рішенням було заборонено встановлення супутникових антен на димових та вентиляційних каналах та на шиферних покрівлях житлових будинків, і воно не стосується проведення ремонту покрівлі (а.с. 25).

Відповідач не надає жодного належного з огляду на предмет спору доказу - що супутникове обладнання позивача заважало ремонту покрівлі і у звязку із цим виникла необхідність у його демонтажу.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом показань свідків відповідача старшого майстра КПЖ «Світанок» ОСОБА_3 та головного інженера КПЖ «Світанок» ОСОБА_4 щодо встановлення супутникових антен позивача на димових та вентиляційних каналах не заслуговують на увагу і є помилковими, оскільки також не стосуються предмету доказування по справі. Судом вірно дана оцінка зазначеним доказам з огляду на те, що вказані особи підтвердили факт демонтажу супутникових антен у звязку з ремонтом покрівлі будинку, у той час, коли акт про демонтаж антен, складений та підписаний ними, містить як підставу рішення виконкому.

Посилання в апеляційній скарзі на невстановлення судом пошкодження супутникового обладнана позивача і стягнення 1910 грн. з КПЖ «Світанок», що є коштами, витраченими позивачем на придбання запчастин супутникового обладнання та його встановлення та налаштування, а також відсутність в рішенні суду посилань на норми Цивільного Кодексу України також не спростовують правильних висновків суду, оскільки під підставами позову, як вказує Верховний суд України в своїх правових позиціях, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, яка регулює відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, до деліктних правовідносин застосовується презумпція вини особи, яка завдала шкоду, спростування якої належними та достатніми доказами є обов'язком винної особи.

Судом першої інстанції правильно взяті до уваги відомості про понесені позивачем витрати на відновлення існуючого до порушення його прав становища - вартості обладнання 810,00 грн. (комплектуючі для встановлення антени) та виконаних робіт у суму 1100 грн. (монтаж та налаштування супутникової антени) (а.с. 40,71), а загалом 1910,00 грн., що необхідно було для повторного встановлення двох супутникових антен.

Повернення відповідачем самих антен позивачу не може свідчити про те, що останній не зазнав шкоди від дій відповідача, оскільки використання такого обладнання за призначенням можлива лише за умови його встановлення, налаштування та підключення до приймаючої точки, що і було здійснено позивачем на відновлення свого порушеного права.

Таким чином, оскільки позивач зазнав шкоди внаслідок збитків на відновлення його порушеного права власності від дій відповідача, правомірність яких останнім не доведена, КПЖ «Світанок» винен її відшкодувати.

Заперечення ж відповідача проти позову та довід апеляційної скарги щодо порушення позивачем заборони встановлення супутникових антен на димових та вентиляційних каналах не заслуговує на увагу, оскільки сам по собі факт такого встановлення обладнання навіть всупереч нормам не є безумовним доказом порушення прав відповідача, оскільки факт порушення такою поведінкою прав балансоутримувача є самостійним предметом доказування.

Застосування до позивача таких заходів як демонтаж антен на виконання вищезазначеного рішення виконкому передбачає попередження власника про це і за умови висновку уповноваженого органу, до компетенції якого відноситься перевірка законності установки супутникового обладнання, про незаконність встановлення антен або ж за рішенням суду. Лише за дотриманням вказаних умов демонтаж належних позивачу антен може вважатися здійсненим у передбачений законом спосіб.

Отже за таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційних скарг немає, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок»

відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 березня 2016 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: