АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 619/3543/13-ц Головуючий суддя І інстанції Остропілець Є. Р.
Провадження № 22-ц/790/2150/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та надання виїзду за кордон,

ВСТАНОВИЛА:

16 липня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та надання дозволу на виїзд за кордон.

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що 17.04.2012 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Після одруження прізвище останньої змінено на ОСОБА_5. У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина: син ОСОБА_6. Внаслідок того, що подружнє життя не склалося.

Сторони фактично з моменту народження дитини разом не проживають.

При цьому дитина увесь цей час проживає із ОСОБА_5, яка й займається її вихованням та матеріальним забезпеченням. ОСОБА_3 повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, взаємин із дитиною не підтримує, не бере жодним чином участі в її вихованні, не цікавиться станом її

здоров'я, фізичним, духовним та моральним розвитком, у зв'язку із чим просила суд стягнути аліменти на утримання дитини.

ОСОБА_5 має намір у цілях розвитку та оздоровлення неповнолітньої дитини неодноразово здійснювати поїздки за кордон, у зв'язку із чим декілька разів зверталася до ОСОБА_3 із проханням надати їй із сином дозвіл на виїзд за кордон, на

що він відповів відмовою.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, в заяві підтримує позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі, просила розглядати справу у її відсутність.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина-ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви 16.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Надано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди за кордон без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до досягнення ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 16-річного віку, вирішено питання щодо судових витрат.

12 січня 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до Дергачівського районного суду Харківської області заяву про перегляд вищевказаного рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28 січня 2016 року вищевказану заяву було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати і направити справу для вирішення по суті за підсудністю в Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області за місцем реєстрації сторін, призначити по справі судову біологічну генетичну експертизу та вирішити спір в залежності від результатів експертизи, посилаючись на те, що своєчасно рішення суду отримано не було, за його заявою була проведена судово-почеркознавча експертиза, за результатами якої не підтверджено його підпис у заяві про розгляд справи за його відсутністю (а.с.79-82, 141-156), суддя при винесенні рішення не перевірив і не пересвідчився в достовірності сфальсифікованої заяви.

У своїх запереченнях представник позивача просить врахувати, що між сторони перебувають у судових спорах у цивільній справі № 2/346/59/16, що знаходиться у Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав на дитину, провадження у справі зупинено до моменту розгляду іншої справи № 2/346/83/16, що розглядається у тому ж суді за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про оспорювання батьківства, виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, звільнення від сплати аліментів та заборгованості по сплаті аліментів, по якій провадження по справі зупинено у зв?язку із призначення судом генетичної експертизи ДНК. Крім того, у грудні 2013 року шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано на підставі заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області. У червні 2014 року ОСОБА_5 одружилася із ОСОБА_8, який фактично виховує неповнолітнього ОСОБА_6, утримує неповнолітню дитину, що підтверджує відповідна копія про їх одруження на території США. Відповідач вже протягом трьох років постійно проживає на території США, що підтверджується належним чином завіреною копією довідки ДПСУ від 22.02.2016 року про перетин ОСОБА_3 державного кордону. Апелянт залишив свого неповнолітнього сина та дружину одразу після отримання імміграційної візи до США, покинув територію України, виїхав на постійне місце проживання до США, і жодного разу за три роки не цікавився дитиною, аліментів не сплачує. Апелянт ініціював спір про оспорювання батьківства і не вважає ОСОБА_3 своїм сином, що робить не зрозумілим чому він заперечує проти його виїзду за кордон. Неповнолітній ОСОБА_6 вже три роки проживає на території США, як батько його виховує інша людина, що бажає його усиновити. При цьому на підтвердження цього представник позивача надав до справи копії імміграційної візи неповнолітнього ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_5 до США, де вони мають право постійного проживання, тому скасування дозволу дитини на виїзд за кордон фактично буде позбавляти можливості ОСОБА_5 виїхати разом із неповнолітнім сином поза межі США.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, за відсутності відповідача, який діє через свого представника і просив справу розглядати за його відсутності, відповідно до ст. 303 ЦПК України дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 141, 180 СК України кожний із батьків у рівній мірі зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ст.ст. 182, 183, 184 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом із врахування стану здоров'я дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не зважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Згідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 17.04.2012 року було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва серія НОМЕР_2 (а.с.6). Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 (а.с.7). Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю, батько вихованням дитини не займається, коштів на утримання дитини не надає.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

Згідно до ч. 2 ст. 4 закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягай 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків або його нотаріально засвідченої копії.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі

особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У ч.7 ст. 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 1, 21 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятою 20 листопада 1989 року , яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення. Судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з приписом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності.

В частинах 1 та 2 ст.155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Таким чином, за змістом вказані норми матеріального права свідчать про принциповість та пріоритетність інтересів дитини при наявності у батьків прав та обов'язків щодо виховання дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» у виняткових випадках (за наявності вимог держави, до якої здійснюється виїзд, чи в міжнародної організації, для участі в заходах якої здійснюється виїзд, а також у разі виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина Україні паспорт може бути оформлено до досягнення громадянином 18-річного віку.

Відповідно до п. 23 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМУ від 07.05.2014 р. №1 «У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, що не досягла шістнадцятирічного віку та проживає з одним із батьків, заявник разом з документами, зазначеними у пункті 22 Порядку, також подає оригінал або засвідчену в установленому порядку копію одного з таї документів:

1)свідоцтва про смерть другого з батьків;

2)рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

3)рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

4)рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним довідки про реєстрацію місця проживання дитини разом з одним із батьків, який подає заяву-анкету, або у разі оформлення паспорта у закордонній дипломатичній установі України - іншого документа, що підтверджує таку реєстрацію;

5)оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України».

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року, №57: «3. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

4. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1.за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2. без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

- якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

- якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

-у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

-довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері)».

Таким чином, виходячи з наведеним районний суд законно та обґрунтовано надав дозвіл ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасові неодноразові виїзди за кордон без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 до досягнення ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 16-річного віку/

Однак районний суд помилково, всупереч визначеним нормам матеріального права не зазначив країну, до якої надається дозвіл на виїзд, що не відповідає принципу правової визначеності.

Як вбачається з наданих під час апеляційного розгляду справи представником позивача документів, позивач разом з дитиною 12 квітня 2013 року отримала імміграційну візу до США. До США вона разом з дитиною в?їхала 18 вересня 2013 року, разом з дитиною має право на постійне перебування до 2023 року.

Районний суд всупереч п. 3 ч. 1 ст. 119 ЦПК України в цій частині не уточнив зміст позовних вимог, внаслідок чого всупереч вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення частині країни виїзду не визначився із змістом спірних правовідносин. Як пояснив представник позивача в апеляційному суді, заява про надання дозвіл на виїзд стосувалася лише однієї країни - США.

З огляду на те, що позивач отримала імміграційну візу та дозвіл на постійне проживання у США разом з дитиною ОСОБА_6, дозвіл на перетинання кордону з дитиною без дозволу батька їй необхідний до набуття дитиною можливості самостійно реалізовувати це право, тобто до досягнення дитиною 16 років.

Позов в частині стягнення аліментів є законним, відповідач при отриманні процесуальної можливості під час апеляційного розгляду справи не спростував рішення суду стосовно необхідності призначення аліментів саме у розмірі ? частини від усіх його доходів, але не менше визначеного законом мінімуму. Такий розмір не можна вважати нерозумним чи несправедливим по відношенню як до сторін так і до інтересів дитини. Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів про те, що він не взмозі сплачувати аліменти у призначеному судом розмірі, або, що він не є батьком цієї дитини. З цього приводу він вправі позиватися до суду в іншому провадженні.

Таким чином, оскільки районний суд помилився у питанні визначення країни при наданні дозволу на виїзд, в іншій частині рішення районного суду є законним та обґрунтованим, доводами скарги не спростовується, тому з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення районного суду підлягає зміні в частині визначення країни виїзду, в іншій частині залишається без змін.

При цьому колегія суддів не вбачає законних підстав та наявності законних повноважень для направлення справи на новий розгляд до іншого районного суду за місцем реєстрації відповідача. Той факт, що відповідач не підписував заяву про розгляд його справи в районному суді за його відсутності і не був належним чином повідомлений про розгляд справи в районному суді, - таке порушення процесуального закону відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України надало йому право при апеляційному перегляді справи надавати йому свої заперечення проти позову та докази на їх підтвердження. Згідно ч.2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Разом з тим, з огляду на те, що у справі не було заявлено зустрічного позову про оспорення батьківства, колегія суддів відповідно до передбачених у ст. 303 ЦПК України меж розгляду справи не мала законних повноважень для з?ясування цього питання призначати судову біологічну генетичну експертизу. Оскільки у даній справі презумпція батьківства неповнолітньої дитини не була спростована, це питання відповідач вирішує в іншому судовому провадженні, що може мати значення по цій справі лише в якості нововиявлених обставин, тому судова колегія відхиляє наведені з цього приводу у скарзі доводи.

Таким чином, належних і допустимих доказів на підтвердження доводів скарги по суті ухваленого рішення районного суду відповідач не надав, вони підлягають відхиленню за недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2013 року змінити в частині дозволу дитині на виїзд за кордон, доповнивши країною виїзду - США.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії