Справа №705/6470/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Коваля А.Б.

при секретарі Остропольській О.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про те, що з 1991 року стала проживати однією сімєю та перебувала у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_4. До 1993 року проживали у найманому житлі, а у 1993 році отримали квартиру АДРЕСА_1.

15 грудня 1993 року згідно розпорядження № 1420 органу приватизації вищевказану квартиру було передано у власність, вони отримали свідоцтво про право власності на житло за № 2536. Згідно цього свідоцтва посвідчено, що вказана квартира належить їй та члену її сімї ОСОБА_4 на праві спільної сумісної або часткової власності, тобто по 1/2 частині кожному, оскільки їх членів сімї двоє.

З часу отримання квартири вони поселилися в ній та проживали разом однією сімєю. 06 березня 2002 року ОСОБА_4 помер.

Після його смерті вона залишилася проживати у квартирі та користуватися нею і до цього дня проживає у квартирі № 97 про пров. Богуна, 17 в м. Умані Черкаської області. Володіє нею та зареєстрована у квартирі одна. Починаючи з 1991 року і по 2002 рік вони проживали однією сімєю, а з 2002 року і по цей час вона проживає одна.

За весь час свого проживання вона постійно здійснює догляд за усією квартирою, проводить поточні ремонти, замінила вікна, двері, сплачує за усі послуги, проте набути право власності на 1/2 частину квартири, яка належить покійному чоловікові не в змозі.

Вважає, що є добросовісним набувачем чужого майна і на протязі сімнадцяти років безперервно володіє цим нерухомим майном, а тому набула право власності на це майно, яке необхідно закріпити судовим рішенням.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, належну ОСОБА_4, померлому 06 березня 2002 року.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні в повному обємі підтримала позовні вимоги та факти, викладені у позовній заяві, просить суд позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вважає, що позивачем надано достатньо доказів в підтвердження позовних вимог. Також в судовому засіданні були допитані свідки, які проживають в одному будинку з позивачем по справі і також підтвердили, що остання проживає у спірній квартирі тривалий час. Пояснив, що ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_4, з яким проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті чоловіка його довіритель залишилася проживати у цій квартирі та здійснювати догляд за квартирою. Спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає, тому його довіритель, як добросовісний набувач, який користується житлом більше сімнадцяти років, набула право власності за набувальною давністю на вказане житлове приміщення. Просить суд позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Черкаської області ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2. У цьому ж будинку з 1993 року проживає і позивач по справі ОСОБА_2 Спочатку у цій квартирі вони проживали разом з чоловіком, а після його смерті ОСОБА_2 залишилася проживати сама у квартирі. За час її проживання, остання постійно проводить ремонтні роботи у квартирі, сплачує комунальні послуги тощо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засідання пояснила, що проживає в одному будинку з позивачем по справі. Їй відомо, що ОСОБА_2 постійно оплачує усі комунальні послуги, проводить поточні ремонти у квартирі.

Згідно свідоцтва № 2536, виданого 15 грудня 1993 року, квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Згідно будинкової книги на квартиру АДРЕСА_4, у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 15.10.1993 року, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 15.10.1993 року, який знятий з реєстрації 24 травня 2002 року, у звязку зі смертю.

Згідно повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Черкаської області від 22.10.2015 року вих. № 1291/08-02-04-06, смерть ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 11.03.2002 року а/з № 195.

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформованого 02 червня 2016 року за № 1, 11 березня 2002 року зроблено актовий запис № 195 про смерть ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, померлого 06 березня 2002 року.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8 та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Виходячи зі змісту статей 335 і 334 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Таким чином, ОСОБА_2 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником 1/2 частини цієї квартири, добросовісно, відкрито та безперервно володіла вказаним житлом і, відповідно, в розумінні ст. 344 ЦК України набула право власності на це майно в порядку набувальної давності.

Судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У звязку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, належну ОСОБА_4, померлому 06 березня 2002 року, за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Б. Коваль