Справа № 739/711/16-ц
Провадження № 2/739/197/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"06" червня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я., Худорби Р.Г.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позов до ОСОБА_3 (далі відповідач) про відшкодування завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 11 057 грн. 14 коп. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. 00 коп.,

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 січня 2016 року біля 20 год. 30 хв. відповідач, керуючи автомобілем Фольксваген Пасат, номерний знак Р733 ТТ 71, при виїзді з вулиці Поштова на вул. Козацька у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області допустив зіткнення з автомобілем, який перебував у його, позивача, володінні марки ВАЗ 21114, номерний знак НОМЕР_1, внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою суду відповідача визнано винним у здійсненні дорожньо-транспортної пригоди. Після вказаної дорожньо-транспортної пригоди він, як володілець автомобіля, що зазнав механічних пошкоджень, має здійснити його відновлювальний ремонт для подальшої експлуатації. Згідно висновку про оцінку вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 10 207 грн. 14 коп., витрати на експертні послуги становлять 850 грн. 00 коп., відповідно загальна сума матеріальної шкоди становить 11 057 грн. 14 коп. Крім матеріальної шкоди пошкодженням автомобіля йому було заподіяно моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп., яка полягає у його душевних стражданнях, зумовлених пошкодженням майна, що перебувало у його володінні. Оскільки відомості про страхування відповідачем цивільно-правової відповідальності відсутні, завдана дорожньо-транспортною пригодою шкода підлягає стягненню, на думку позивача, саме з відповідача.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав, наведених у позові, проти розгляду справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення не заперечував.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відповідно до вимог частини пятої статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, шляхом надіслання повістки про виклик за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За таких обставин, враховуючи позицію позивача, судом було прийнято рішення про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 03 січня 2016 року, біля 20 год. 30 хв., відповідач, керуючи автомобілем «Фольксваген Пасат», державний номерний знак Р773 ТТ 71, при виїзді з вулиці Поштова на вулицю Козацька, в районі будинку №38 в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та не впоравшись з керуванням транспортного засобу допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача, внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження.

Постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2016 року відповідача визнано винним у здійсненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди на накладено стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 4).

Відповідно до частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чим мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою.

Отже встановлені постановою суду від 12 січня 2016 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди відповідача є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01 липня 2004 року (далі Закон України №1961-ІV) проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач звернувся 30 січня 2016 року до приватного експерта-товарознавця з приводу визначення вартості матеріального збитку, заподіяного йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 7).

Згідно висновку №011 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 04 лютого 2016 року, вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля моделі ВАЗ 21114 125 51, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на дату оцінки становитиме 10 207 грн. 14 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля на дату оцінки становитиме 9 636 грн. 25 коп. (а.с. 6-24).

На час розгляду справи судом позивач є власником зазначеного вище автомобіля ВАЗ 21114 125 51 (а.с. 34).

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Враховуючи положення наведених вище правових приписів та встановлені у ході судового розгляду обставини, зважаючи на відсутність відомостей про здійснення відповідачем страхування своєї цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, суд приходить до висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за їх участі 03 січня 2016 року.

Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню, суд враховує, що позивачем заявлено позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту, що згідно висновку експерта становить 10 207 грнн. 14 коп. з урахуванням витрат на залучення експерта у розмірі 850 грн. 00 коп. При цьому згідно вказаного висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-21114 125 51 на дату оцінки становитиме 9 636 грн. 25 коп.

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача в якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди саме 9 636 грн. 25 коп. При цьому витрати на залучення експерта для визначення розміру завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди не можна розцінювати як шкоду, спричинену вказаною пригодою. Доля вказаних витрат має вирішуватися при вирішенні питання щодо судових витрат. Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 10 000 грн. 00 коп. суд враховує, що відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи наведені вище положення законодавства, розмір майнової шкоди, яка була завдана позивачу, характер дій відповідача, якими майну позивача було завдано шкоду, глибину душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, 1 000 грн. 00 коп. Відповідно в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у звязку з розглядом позову, які складаються з витрат на сплату судового збору за подання позову у розмірі 551 грн. 20 коп., витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 850 грн. 00 коп. та витрат на надання правової допомоги у розмірі 700 грн. 00 коп. суд враховує, що витрати на сплату судового збору та за проведення експертного дослідження підтверджені належними доказами, а саме квитанціями з яких вбачається, що вони здійснені саме позивачем. Водночас на підтвердження витрат на надання правової допомоги позивачем надано лише договір від 20 березня 2016 року та квитанцію про перерахування ОСОБА_4 представнику позивача коштів у сумі 700 грн. 00 коп. з призначенням «за послуги адвоката ОСОБА_5В.».

Згідно розяснень, які містяться у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи, що позивачем не надано суду розрахунку витрат на надання правової допомоги та документів, які б підтверджували перерахуванням коштів в якості плати за надання правової допомоги саме позивачу, а не іншим особам, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання правової допомоги.

Оскільки позовні вимоги, заявлені позивачем у розмірі 21 057 грн. 14 коп., підлягають задоволенню частково, у розмірі 10 636 грн. 25 коп., при цьому позивачем підтверджено здійснення ним судових витрат у розмірі 1 401 грн. 20 коп. (551 грн. 20 коп. + 850 грн. 00 коп.), суд приходить до висновку про необхідність стягнення даних судових витрати з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 707 грн. 76 коп. (10 636 грн. 25 коп. х 1 401 грн. 20 коп. / 21 057 грн. 00 коп.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 22, 23, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу Українистаттею 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» статтями 2, 10, 11, 60, 61, 80, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 9 636 (девять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 25 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1 000 (одну тисячу) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі к розмірі 707 (сімсот сім) гривень 76 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурно

Повний текст рішення складено 10 червня 2016 року.