АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліменти,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в якому, з уточненнями, просив стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 1 000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Свої вимоги обґрунтовував тим, що спільний син сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. В той час, як інша дитини сторін - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з відповідачем та він сплачує останній аліменти у розмірі 1 050 грн. щомісячно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 02.03.2016р. і до досягнення дитиною повноліття.

Зараховано до суми стягуваних аліментів 4 000 грн., які були сплачені відповідачем на користь позивача, у рахунок сплати аліментів, раніше.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що суд першої інстанції обґрунтував рішення припущеннями, оскільки вказав у рішенні, що відповідач несе додаткові витрати на утримання житла, у зв'язку із тим, що не проживає за місцем реєстрації, проте жодних даних з цього приводу матеріали справи не містять.

Також, на думку апелянта, суд поставив дітей сторін у нерівні умови, оскільки прожитковий мінімум на дитину до 6 років менший ніж на дитину 16річного віку, в той час як він сплачує аліменти на утримання доньки сторін більш ніж вдвічі більші, ніж ті, які присудив суд першої інстанції відповідачу сплачувати за їх сина.

Справа № 755/31177/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14112/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.12.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. (а.с. 4)

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народились діти: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. (а.с. 82-84)

Згідно довідки № 2497 виданою Житловою-експлуатаційною дільницею № 409 встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7, зареєстровані: ОСОБА_7, її чоловік ОСОБА_1, син ОСОБА_3, донька ОСОБА_4 (а.с. 10)

Згідно акту від 27.11.2015 року затвердженого начальником ЖЕД-409 ОСОБА_8, про те, що в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, проте ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 не проживають за вищевказаною адресою з квітня 2015 року. (а.с. 11)

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_3 показав, що він проживає разом з своїм батьком ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності його матері - ОСОБА_7, при цьому матір не надає йому фінансової допомоги, з ними не проживає, його утримує батько, він при цьому потребує матеріальної допомоги, він не спілкується ні з матір'ю ні з своєю сестрою.

Відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.07.2016 року присуджено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у твердій грошовій сумі в розмірі 1050,00 грн. щомісячно, починаючи з 23.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 140-141)

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та син сторін проживають у квартирі, яка на праві приватної власності належить відповідачу, яка в свою чергу вимушена нести додаткові витрати на утримання нового житла, враховував пояснення сторін та інтереси дітей, вважав, що відповідач спроможна сплачувати аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись повністю не може.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю, оскільки судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково врахував, при визначенні розміру аліментів, доводи відповідача про те, що оскільки позивач та син сторін проживають у квартирі, яка на праві приватної власності належить відповідачу, то вона в свою чергу вимушена нести додаткові витрати на утримання нового житла, оскільки дані твердження не підтверджено відповідними доказами та побудовані виключно на припущеннях, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, проте на думку колегії суддів помилково визначив розмір аліментів у розмірі 500 грн. на місяць, оскільки, враховуючи усі наведені доводи, обґрунтування сторін, а також наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі 1 000 грн.

Таким чином, рішення суд в частині визначення розмірі аліментів підлягає зміні.

Крім того, зважаючи на зміну розміру аліментів, рішення суду першої інстанції слід змінити і у частині розподілу судових витрат, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.218, 303-305, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, в частині визначення розміру аліментів та стягнення судового збору, змінити та збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 500 грн. до 1 000 грн. щомісячно.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, в частині стягнення судового збору, змінити та стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір, збільшивши його з 551,2 грн. до 1 157,52 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді