Номер провадження: 22-ц/785/6194/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Порто-Франко», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 року,

встановила:

01.05.2015 року ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» ОСОБА_3ІФ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_4 12.12.2013 року був укладений кредитний договір № 845/1-13, за умовами якого АБ «Порто-Франко» надало ОСОБА_4 кредит в розмірі 49 938,69 грн., а останній зобовязався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 26% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 11.06.2014 року. У звязку з тим, що відповідач порушив умови зобовязання, що випливають з кредитного договору, у нього виникла заборгованість у розмірі 104 340,22 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 року позовні вимоги ПАТ АБ «Порто-Франко» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за Кредитним договором №845/1-13 від 12.12.2013 року у загальному розмірі 104 340,22 грн., яка складається із: 10 920,84 грн. заборгованості за відсотками за період з 16.10.2014 року по 18.08.2015 року та 93 419,38 грн. пені за виникнення простроченої заборгованості за період з 17.10.2014 року по 19.08.2015 року. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.06.2016 року у задоволені заяви представника ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що всупереч ст. 61 Конституції України умови Кредитного договору передбачають подвійну відповідальність одного виду за несвоєчасне повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, тоді як наданий позивачем розрахунок заборгованості не є повним та розгорнутим, що робить неможливим встановити окремо суму пені та штрафів. Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що граничний розмір пені встановлено ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Також вказує, що у звязку з вкрай скрутним матеріальним становищем, зумовленим настанням кризи світової фінансової системи та народженням доньки ОСОБА_4 має намір просити суд зменшити розмір пені, яка підлягала стягненню за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі суд першої інстанції керувався, зокрема ст.ст. 526, 530 ЦК України та виходив з обовязковості виконання зобовязання, принципу недопустимості односторонньої відмови від виконання зобовязання.

Однак з такими висновком суду повністю погодитись не можна, у звязку з тим, він не в повній мірі відповідає обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно кредитного договору №845/1-13 від 12.12.2013 року, укладеного між АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_4, останній отримав кредит в розмірі 49 938,69 грн. та зобовязався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 26% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 11.06.2014 року.

Згідно до п. 7.2 кредитного договору за несвоєчасне повернення кредитних коштів (в повному обсязі або частково) та/або за несвоєчасну повну або часткову сплати процентів, позичальник сплачує банку неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

За п. 7.3 кредитного договору за невиконання зобов'язань, передбачених п. 1.1 Договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2% від простроченої суми кредиту та відсотків на дату невиконання зобовязань.

Судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору № 845/1-13 від 12.12.2013 року в частині щомісячної сплати відсотків за користування кредитом, а також повернення кредиту щомісячними платежами, в результаті чого станом на 19.08.2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 104 340,22 гривень, яка складається із: 10 920,84 гривень заборгованості за відсотками за період з 16.10.2014 року по 18.08.2015 року та 93 419,38 гривень пені за виникнення простроченої заборгованості за період з 17.10.2014 року по 19.08.2015 року.

Таким чином суд першої інстанції правильно встановив розмір заборгованості, разом з тим не звернув уваги та не надав належної правової оцінки наступному.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумую, або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України, передбачено розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В своїй заяві суду першої інстанції відповідач посилається на загально відомий факт світову фінансову кризу у звязку з чим вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, крім того, погашення кредиту у строк до 11.06.2014 року співпало з народженням доньки у звязку з чим просить зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

Розмір реальних збитків у звязку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів становить 54 456,43 грн. та складається з заборгованості за кредитом та відсотками.

Врахувавши вказані норми права та обставини колегія суддів вважає необхідним рішення суду в частині розміру стягнення пені змінити, оскільки він значно перевищує розмір збитків. А саме розмір пеніза виникнення простроченої заборгованості за період з 17.10.2014 року по 19.08.2015 року зменшити з 93419,38 грн. до розміру реальних збитків, а саме до 54 456,43 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги що оскаржуваним рішенням, за одне й те саме порушення зобовязання стягнуто подвійна відповідальність одного виду, а саме штраф та пеня, є необґрунтованим оскільки рішенням суду стягнуто лише пеню.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 року змінити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Банку «Порто-Франко» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Банку «Порто-Франко» заборгованість за Кредитним договором №845/1-13 від 12.12.2013 року у загальному розмірі 65 377,27 грн., яка складається із: 10 920,84 грн. заборгованості за відсотками за період з 16.10.2014 року по 18.08.2015 року та 54 456,43 грн. пені за виникнення простроченої заборгованості за період з 17.10.2014 року по 19.08.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 653,78 гривень.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: В.П.Фальчук

ОСОБА_7