Справа № 360/2557/15-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/2561/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 09.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що за укладеним між ними кредитним договором №500279730 від 25 травня 2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 150 000,00 грн. на строк до 29 травня 2017 року.

Позивач свої обов»язки згідно умов кредитного договору виконав, натомість відповідач умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним належним чином не виконував, в зв»язку з чим за договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 13.10.2015 року становить 123 055,51 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 123 055,51 грн., що складається з заборгованості по кредиту в розмірі 85 928,77 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 24 039,84 грн. та комісії в розмірі 13 086,90 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором №500279730 від 25 травня 2012 року в розмірі 123 055 грн. 51 коп. та понесені по справі судові витрати в сумі 1 845 грн. 83 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 150 000,00 грн., що підтверджується копіями кредитного договору №500279730 від 25 травня 2012 року та додатком до нього (а.с.5-9).

Згідно умов договору відповідач зобовязався сплачувати позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 25% річних, а також комісію за послуги ПАТ «Альфа-Сервіс» у розмірі 999 грн. за кожен місяць користування кредитом та повертати позивачу кредит на умовах, що передбачені Договором кредиту.

Пунктом 2.3 Договору визначено дату повернення кредиту та комісії - 29.05.2017 року.

Також встановлено, що відповідачем порушено пункти договору в частині повернення суми кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого за договором станом на 13.10.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 123 055,51 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом 85 928,77 грн.; відсотків за користування кредитом 24 039,84 грн. та комісії 13 086,90 грн.

На виконання умов договору відповідачу 13.10.2015 року була направлена вимога про дострокове повернення кредиту (а.с.14), на яку ОСОБА_2 не відреагував та заборгованість не погасив.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог банку, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм та враховуючи те, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, що привело до утворення заборгованості, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, оскільки вона утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного між ним та позивачем.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: