Єдиний унікальний номер 243/9895/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1045/2016
Головуючий в I інстанції Неженцева О.В.
суддя доповідач Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Азевича В.Б., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів.

Не погодившись із рішенням суду,ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі з таких підстав:

- судом не враховано, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт»- далі Умови) не можна віднести до заяви позичальника від 21 серпня 2008 року №«ACPYRC21170008, оскільки на них відсутні підписи позивача та уповноваженої особи закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк». Умови не містять відомостей про час їх прийняття, затвердження, що унеможливлює вважати їх чинними на день укладання договору;

- судом першої інстанції не враховано обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року, а саме, що Умови не відносяться до анкети заяви-позичальника від 21 серпня 2008 року, оскільки Умови підписано головою публічного акціонерного товариства «А-Банк», проте на час укладання Умови мали бути підписані головою закритого акціонерного товариства «А-Банк». Тобто до анкети-заяви ОСОБА_1 долучені Умови іншої фінансової установи, що згідно положень частини 3 статті 61 ЦПК України не потребує доказування та є підставою вважати зазначені Умови недійсними. Цим рішенням також встановлено, що анкета-заява позичальника не є кредитним договором в розумінні положень ЦК України;

- в заяві позичальника, що підписана позивачем, зазначено, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання споживчого кредиту («Розстрочка», «Стандарт»), проте в анкеті не має посилань на те, з якими саме Умовами ознайомився позивач, а тому відповідно до положень статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між позивачем та закритим акціонерним товариством «А-Банк» договору надання споживчого кредиту.

Представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання апеляційного суду не з*явився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлена телефонограма, зареєстровані у журналі телефонограм і заява про розгляд справи у відсутність представника.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено.

21 серпня 2008 року між позивачем та закритим акціонерним товариством «А-Банк» (правонаступником якого згідно свідоцтва по державну реєстрацію юридичної особи є публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк») був укладений споживчий кредит №ACPYRC21170008, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав строковий кредит у розмірі 17 215 гривень 54 копійки строком на 36 місяців - по 20 серпня 2011 року включно з метою придбання товару зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно із заявою позичальника він повинен був сплатити 660 гривень 54 копійки - страховий платіж, єдиноразову винагороду за надання фінансового інструменту у сумі 1 505 гривень, щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у сумі 309 гривень 88 копійок(а.с.11, 144-146).

Через несплату позивачем кредиту банк звертався до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2013 року з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 113 186 гривень, із яких заборгованість за кредитом 10 960 гривень 91 копійка, заборгованість по процентам 2 422 гривні 25 копійок, заборгованість по комісії за користування кредитом 8 594 гривні 78 копійок, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 91 208 гривень 45 копійок.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 3 вересня 2013 року рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2013 року в частині стягнення пені було скасовано і у задоволенні позову в цій частині було відмовлено (а.с.12-16).

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 5 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2014 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору недійсним (а.с.61-66).

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання умов кредитного договору такими, що порушують права споживача та визнання документу неналежним (а.с.67-71).

Рішенням Словянського міьскрайонного суду Донецької області від 30 січня 2015 року був задоволений позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання документу неналежним (а.с.184-185).

Вказане рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року і у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання документу неналежним було відмовлено (а.с.186-187).

1 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання Умов надання споживчого кредиту («Розстрочка»,«Стандарт») недійсними.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на пункт 10 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 10 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції, чинній на час укладення договору) передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Однак, в заяві про видачу кредиту ОСОБА_1 зазначено, що він ознайомився та згоден із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт»), які були надані йому у письмовій формі.

Своїм підписом позивач підтверджує факт надання йому повної інформації про умови кредитування в «А-Банк»(а також його місцезнаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями позичальника, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовану сукупну вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням, поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, тощо), термін, на який може бути одержаний кредит, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має право, відомості про те, від кого позичальник може отримати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (а.с.11).

Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції постановлено у відповідності з нормами матеріального і цивільно-процесуального законодавства.

Підстав для скасування судового рішення не встановлено.

У відповідності до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Довід апеляційної скарги про те, що банком не виконано обов'язок передачі позивачу одного із оригіналів договору про надання споживчого кредиту є необґрунтованим, оскільки згідно із підписом позивача під абзацом заяви позичальника: «Я ознайомився та згоден із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт»), які були надані мені у письмовій формі», свідчить про отримання ним оригіналу договору.

Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт») є недійсними з тих підстав, що вони не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також немає жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника від 21 серпня 2008 року, то апеляційний суд виходить із наступного.

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт») є складовою частиною, укладеного між сторонами, договору.

Із змісту заяви позичальника, яка була підписана позивачем, вбачається, що він ознайомився та згоден із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт»).

Згідно із частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, просив визнати недійсним договір, посилаючись на несправедливість умов договору відповідно до пункту 10 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення договору).

Виходячи з наведеного, вказаний довід апеляційної скарги не ґрунтується на законі.

Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції,при відмові у задоволенні позову про визнання Умов надання споживчого кредиту фізичним особам,не були враховані обставини, встановлені рішеннями апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року та апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року у відповідності до вимог частини 3 статті 61 ЦПК України, згідно із якими було встановлено Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не відносяться до заяви-анкети позичальника, є необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК Україниобставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсними Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.186-187).

У рішенні апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року, на яке посилається позивач, апеляційним судом було скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з позивача пені з тих підстав, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не були підписані ОСОБА_1

А за таких обставин, апеляційний суд вважає, що оцінка судом конкретних обставин справи, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин між сторонами не мають преюдиційного значення у розумінні частини3 статті 61 ЦПК України.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: