УХВАЛА

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 3 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США із щомісячною сплатою процентів виходячи із ставки, зазначеної в таблиці у додатковому договорі від 2 листопада 2009 року № 4, з кінцевим терміном повернення - 25 травня 2018 року. 27 травня 2008 року між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, на вимоги відповідачі не реагували, у зв'язку з чим станом на 27 травня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 65 626,09 доларів США, з яких: 48 222,93 доларів США - заборгованість за кредитом та відсотками, 17 403,16 доларів США - пеня.

З урахуванням зазначеного позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «БМ Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 серпня 2015 року про виселення відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 3 грудня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2015 року скасовано, у позові ПАТ «БМ Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено.

Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення закрито.

У касаційній скарзі ПАТ «БМ Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог, а також послався на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів іноземній валюті».

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, апеляційний суд виходив із того, що банком безпідставно пред'явлено вимоги до ОСОБА_6, яка померла, та не пред'явлено вимог до всіх співвласників предмета іпотеки, у тому числі спадкоємців після смерті ОСОБА_6 Оскільки позов пред'явлено до померлої особи ОСОБА_6, апеляційний суд закрив у цій частині провадження у справі.

Проте погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що 27 травня 2008 року між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США, із щомісячною сплатою процентів виходячи із ставки, зазначеної в таблиці у додатковому договорі від 2 листопада 2009 року № 4, з кінцевим терміном повернення - 25 травня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 травня 2008 року між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 27 травня 2013 року утворилась заборгованість в сумі

65 626,09 доларів США.

Апеляційний суд правильно скасував рішення районного суду з тих підстав, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» за своїм змістом встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла одна із співвласників іпотечного майна - ОСОБА_6, яка була стороною іпотечного договору.

Згідно з заповітом від 22 вересня 2011 року ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_7

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений ст. 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки вiд iпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 10, пп. 1, 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти здійсненню їхніх прав, а також уточнити позовні вимоги та вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст. 33 ЦПК України.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України районний суд на вказані вище положення закону уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, не вирішив питання про склад осіб, які мають брати участь у справі, а апеляційний суд не наділений такими процесуальними повноваженнями.

Отже, висновки судів про залишення без задоволення позовних вимог є передчасними.

Крім того, закриваючи провадження у справі рішенням суду, апеляційний суд не звернув уваги на те, що питання, пов'язані з рухом справи, у тому числі закриття провадження у справі, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал, а не рішення (ч. 2 ст. 208 ЦПК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «БМ Банк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2015 року, додаткове рішення від 13 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 3 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик