Справа № 361/463/16-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3268/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 22.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Лащенка В.Д., Яворського М.А.,

при секретарі: Дрозд Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ВУСО» про стягнення суми на відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок ДТП,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що він є власником транспортного засобу автомобілю Пежо 407 д.н.з.НОМЕР_1, який був пошкоджений в ДТП, що мала місце 24.09.2015р. по вул. Незалежності 28-а в м. Бровари з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем ДАФ д.н.з.АІ88453СН і здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем позивача. Дана ДТП визнана страховим випадком, і за договором між страхувальником ОСОБА_3 і страховиком ПрАТ «СК ВУСО», яким був забезпечений належний відповідачу транспортний засіб, за даним страховим випадком страховик ВУСО нарахував і виплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 2404,67грн. Натомість за висновком про вартість майнової шкоди вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля позивача визначена в сумі 20926грн. 24коп., тому вважає, що відповідач повинен сплатити йому різницю між страховою виплатою і дійсною вартістю відновлювального ремонту на підставі ст.1194 ЦК України. Відшкодування в розмірі франшизи 1000грн. позивач від відповідача отримав. Пред'явлення вимог до відповідача ФОП ОСОБА_3 позивач вмотивував тим, що ОСОБА_3 є власником автомобілю і законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким йому заподіяно шкоду, тому несе відповідальність за заподіяну шкоду з підстав, передбачених ст.1187 ЦК України. Крім того, він є зобовязаним відшкодувати шкоду з підстав, передбачених ст.1172 ЦК України, оскільки шкода заподіяна його водієм ОСОБА_4, який керував транспортним засобом, виконуючи роботи по перевезенню вантажів, тобто в межах зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю, тобто фактично працюючи на приватного підприємця ОСОБА_3. У звязку з цим просить стягнути з відповідача 18772,77 грн. на відшкодування непокритої страховою виплатою майнової шкоди, заподіяної його майну - автомобілю, пошкодженому в ДТП 24.09.2015р. з вини водія ОСОБА_4, а також витрати на проведення експертного дослідження.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що у відповідності до положень ч.2 ст. 1187 ЦК України, ст. 1172 ЦК України та ст. 1194 ЦК України відповідач є особою, що зобовязана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов заявлений не правомірно, оскільки в межах заявлених позовних вимог, судом не встановлено порушення прав позивача з боку визначеного ним відповідача. І не встановлено законних підстав для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу. Крім того, відносини між потерпілим і заподіювачем шкоди в даному випадку регулюються конкретною нормою закону - статтею 1188 ЦК України, а оскільки винною особою в даному випадку є водій ОСОБА_4 то саме він і є особою, відповідальною перед потерпілим за заподіяну з його вини шкоду.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.6 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо- транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи , відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно ст. 22 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну

третьої особи.

Відповідно ст. 29 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо

транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановлено, що 24 вересня 2015 р. о 20 годині 40 хвилин по вул. Незалежності, 28А в м. Бровари Київської області сталося ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2, НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки «Пежо 407», д.н.з. НОМЕР_4, належного ОСОБА_2. У ДТП було пошкоджено автомобіль ОСОБА_2.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2015 р. ОСОБА_4 визнано винним у даній дорожньо транспортній пригоді, в порушенні правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.7).

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААС007031 вбачається, що автомобіль марки «Пежо 407», д.н.з. НОМЕР_4, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 (а.с.5).

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 746161 і полісу обовязкового страхування АІ № 7783002 вбачається, що власником і страхувальником транспортного засобу «DAF», д.н.з. НОМЕР_5 з напівпричепом «Floor», д.н.з. НОМЕР_6, є ОСОБА_3 (а.с. 7-8).

Згідно страхового полісу - між страховиком ПрАТ СК ВУСО і страхувальником ОСОБА_3 був укладений договір страхування цивільної відповідальності, строк дії договору з 24.02.2015р. по 23.02.2016р., забезпечений наземний колісний транспортний засіб- автомобіль «DAF», д.н.з. НОМЕР_5, з напівпричепом «Floor», д.н.з. НОМЕР_6. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50000грн., франшиза -1000грн. Даним договором застрахована цивільна відповідальність за першим типом страхування, тобто відповідальність інших осіб, які керуватимуть даним транспортним засобом з законних підстав.

Відповідно до посвідчення водія ОСОБА_4 він має категорію, відповідну до керування даним видом транспортного засобу. Як пояснив водій ОСОБА_4, він керував автомобілем, маючи при собі всі необхідні документи, зокрема свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (автомобіля і причепа) і посвідчення водія відповідної категорії.

12.11.2015р. ОСОБА_2 подано заяву страховику СК ВУСО з повідомленням про страховий випадок і про виплату страхового відшкодування. Вимоги закону і договору про своєчасне повідомлення страховика про страховий випадок страхувальником дотримані.

З протоколу огляду «Пежо 407», д.н.з. НОМЕР_4 від 28.09.2015р., складеного ПрАТ «СК ВУСО», в ньому зазначено перелік пошкоджених деталей та елементів автомобілю, зокрема в ньому зазначено, що пошкоджені переднє ліве крило та двері, молдінг двері, та інші пошкодження, в тому числі двері передні ліві і молдінг підлягають заміні і фарбуванню.

Згідно виписки з рахунку позивача йому перераховано на картковий рахунок від ПрАТ «СК ВУСО» 27.11.2015р. страхове відшкодування 2404,67грн.

З пояснень представника третьої особи ПрАТ «СК ВУСО» наданих в уді першої інстанції вбачається, що розмір страхового відшкодування був визначений, виходячи з вартості необхідного відновлювального ремонту, розрахованого ТОВ «Експерт» 6533,91грн. з урахуванням зносу, з виключенням молдінгу двері та фарбування двері з матеріалам фарбування на загальну суму 2448грн. у звязку з тим, що дані деталі мають пошкодження, які не повязані з подією (на підставі акту огляду від 28.09.2015р.), за мінусом франшизи 1000грн. і суму виплати було зменшено на суму ПДВ, оскільки виплата здійснювалась безпосередньо на рахунок потерпілого.

Згідно наряду - замовленню №зн-П037509 сервісного центру «Пежо» вартість відновлювального ремонту від пошкоджень передньої лівої двері з іншими необхідними роботами становить 19475,96грн. без ПДВ, 23371,15грн. з ПДВ.

Згідно Висновку про вартість матеріальної шкоди, заподіяної володільцю транспортного засобу №899/12-15 від 6.01.2016р. ринкова вартість автомобіля до ДТП -246358,35грн. , вартість відновлювального ремонту без врахування зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження- 20926,24грн., величина зносу -0,65, вартість матеріальної шкоди, заподіяної володільцю автомобіля Пежо 407 становить - 10064,78грн.

Згідно договору про проведення експертної оцінки вартості матеріальної шкоди - вартість робіт 700грн.. сплачена позивачем.

5.01.2016р. позивач направив вимогу відповідачу про сплату різниці між страховим відшкодуванням і визначеною вартістю відновлювального ремонту.

11.02.2016р. ОСОБА_3 надав відповідь ОСОБА_2 на його вимогу, в якій рекомендував звернутись з даного питання до страховика, з яким укладено договір страхування.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що ПрАТ «СК ВУСО» додатково здійснила страхову виплату його довірителю в розмірі 5169,27грн..

Згідно листа - розрахунок суми страхового відшкодування, який підготовлений ФОП ОСОБА_5 вартість матеріального збитку (з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 58%) склала 10288,73 грн.. Розрахунок суми страхового відшкодування: 10288,73 грн. 1714,79 грн. 1000,00 грн. = 7573,94 грн., де 10288,73 грн. вартість матеріального збитку 1714,79грн. вартість ПДВ, 1000,00 грн. - франшиза згідно з полісом № АІ/7783002 7 573,94грн. сума страхового відшкодування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, позов заявлений не правомірно, оскільки в межах заявлених позовних вимог, судом не встановлено порушення прав позивача з боку визначеного ним відповідача. І не встановлено законних підстав для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу. Крім того, відносини між потерпілим і заподіювачем шкоди в даному випадку регулюються конкретною нормою закону - статтею 1188 ЦК України, а оскільки винною особою в даному випадку є водій ОСОБА_4 то саме він і є особою, відповідальною перед потерпілим за заподіяну з його вини шкоду.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідності до положень ч.2 ст. 1187 ЦК України, ст. 1172 ЦК України та ст. 1194 ЦК України відповідач є особою, що зобовязана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою не заслуговують на увагу, оскільки ліміт страхової виплати становить 50000,00грн., а матеріальна шкода заподіяна позивачу не перевищує ліміт страхової виплати.

Крім того існує договір страхування цивільно - правової відповідальності, яким забезпечений автомобіль (учасник ДТП), належний відповідачу страхувальнику на праві власності, і даним договором застрахована відповідальність водія, який керує забезпеченим автомобілем на законних підставах, тобто в тому числі і водія ОСОБА_4 , винного в даній ДТП. Дана ДТП є страховим випадком.

Таким чином, між позивачем і водієм, винуватим в ДТП, виникли правовідносини з приводу заподіяння шкоди і обовязку по її відшкодуванню, врегульовані в главі 82 ЦК України. Крім того, у страховика як перед страхувальником і водієм, чия відповідальність застрахована, так і перед потерпілим, з даного страхового випадку виникли певні зобовязання на підставі договору страхування. Тому спірні правовідносини регулюються також нормами законодавства, що регулює договірні відносини в галузі страхування.

Правовідносини між потерпілим і заподіювачем шкоди в даному випадку регулюються статтею 1188 ЦК України, згідно якої - відповідальним за завдану позивачу шкоду є водій, винуватий в ДТП і відповідно винуватий у заподіянні шкоди майну позивача, а не власник автомобіля, як це помилково визначив позивач.

З врахуванням наявності страхового полісу і того, що дана ДТП є страховим випадком, обов'язок по відшкодуванню завданої потерпілому матеріальної шкоди у даному випадку покладається на страховика, в межах прийняття ним на себе зобовязань за договором про страхування, а в частині, не покритій страховим відшкодуванням, в тому числі в розмірі передбаченої договором франшизи, шкода підлягає відшкодуванню безпосередньо заподіювачем шкоди тобто водієм, винним в ДТП.

Крім того ні позивач, ні інші особи, чиїх інтересів стосувалось дане страхове відшкодування, рішення страховика (щодо визначення розміру відшкодування) не оспорили.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі на те, що оскільки відповідач є ФОП ОСОБА_3, автомобіль його використовувався у підприємницькій діяльності із залученням водія ОСОБА_4 то відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України саме він має відшкодувати завдану шкоду, не заслуговую на увагу оскільки в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем не доведено факту, що відповідач здійснював свою підприємницьку діяльність через свого працівника - водія ОСОБА_4, як і наявності між відповідачем ФОП ОСОБА_3 і водієм ОСОБА_4 трудових відносин, відповідальність з яких передбачена в статті 1172 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: