Справа № 263/7802/16-ц
Провадження №4-с/263/33/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області щодо визнання їх дій незаконними та про зобовязання прийняти до виконання виконавчі листи,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, в порядку ст.383 ЦПК України, звернулась зі скаргою до суду, який просила зобовязати Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області прийняти до виконання виконавчі листи №263/11612/15-ц та №263/11612/15-ц від 4.02.2016 року, видані Жовтневим районним судом м.Маріуполя про стягнення з Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 600 грн. та 400 грн., у звязку із тим, що листом від 6.06.2016 року Управління повернуло їй виконавчі листи без виконання, при цьому посилаючись на відсутність у Приморському відділі державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції поточних рахунків крім депозитного, як на причину неможливості здійснення стягнення, рекомендувало стягувачу звернутися до відповідного суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, шляхом визначення боржника, чи про розяснення рішення суду. З діями Управління вона не згодна, оскільки частиною другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набув чинності 01.01.2013 року, встановлено нову процедуру та гарантування виконання рішень судів, боржниками за якими є державні органи, підприємства, установи та організації, а також юридичні особи, примусова реалізація майна яких забороняється відповідно до законодавства. Водночас, згідно з статтею 3 зазначеного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Вказаної вимоги Закону Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області не виконало.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 22.06.2016 року скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику, оскільки Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі не є стороною виконавчого провадження та не відноситься до Державної виконавчої служби України, рекомендовано заявнику звернутися з позовом до суду в порядку адміністративного судочинства, так як ним оскаржують ся дії органу виконавчої влади в особі Управління Державної казначейської служби.

За апеляційною скаргою ОСОБА_1, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області, скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 22.06.2016 року, справу направити для вирішення питання про прийняття скарги до розгляду в установленому законом порядку в суд першої інстанції, оскільки колегія суддів враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», ст.383 ЦПК України, п.19 Постанови №3 від 1.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», п.4 листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.3013 року,

прийшла до висновку, що скаргу сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу та видав виконавчий документ, тобто за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 26.07.2016 року відкрите провадження у цивільній справі за вказаною скаргоюАртюшкіної Г.О. та призначено справу до судового розгляду, під час якого ОСОБА_1 надала суду уточнення до скарги, у яких за наведеними обставинами, заперечуючи проти розгляду спірних правових відносин за правилами адміністративного судочинства, просила суд визнати незаконними дії Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області у прийомі-передачі один одному її виконавчих листів та зобовязати Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області прийняти до виконання виконавчі листи №263/11612/15-ц та №263/11612/15-ц від 4.02.2016 року, видані Жовтневим районним судом м.Маріуполя про стягнення з Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 600 грн. та 400 грн.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилася, її представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні, за наведеними обставинами послідовно наполягала на задоволені вимог скарги зазначених в уточненнях до скарги.

Представники Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області вимоги скарги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволені, вважали, що їх дії слід оскаржувати за правилами адміністративного судочинства. Обґрунтування відмови в задоволені скарги полягає у наступному. Управління при виконанні своїх повноважень щодо прийняти від ОСОБА_1 до виконання виконавчих листів неухильно керувалось законодавчими актами, за якими Управління не є органом Державної виконавчої служби, а є органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування, тому скарга подана з порушенням предметної підсудності. Зобовязання прийняти до провадження виконавчий лист не підлягає задоволенню, оскільки таким чином встановлюються обовязки на майбутнє, тобто без наявності порушення прав заявника. Повернення заявнику виконавчих листів повязане з відсутністю у Приморському відділі державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції поточних рахунків крім депозитного, внаслідок чого неможливо здійснити стягнення, тому заявнику рекомендувало звернутися до відповідного суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, шляхом визначення боржника, чи про розяснення рішення суду.

Враховуючи позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 16.10.2015 року задоволена скарга ОСОБА_1 на дії Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції по закінченню виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки Анастасії, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дії Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ визнані неправомірними, постанову скасовано, стягнуто з Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ на користь ОСОБА_1 оплачені витрати на правову допомогу в сумі 600 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23.12.2015 року ухвала суду першої інстанції від 16.10.2015 року залишена без змін, стягнуто з Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на правову допомогу 400 грн.

4.02.2016 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя, за вказаними ухвалами, видані виконавчі листи за №263/11612/15-ц та №263/11612/15-ц про стягнення на користь заявника з Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ витрат на правову допомогу у розмірі 600 грн. та 400 грн.

За супроводжувальним листом від 30.03.2016 року, вихідний номер 1331, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстицію Донецької області повернуло ОСОБА_1 вказані виконавчі листи, у звязку з тим, що виконавчі документи предявлено не за підвідомчістю виконання рішення, запропоновано звернутись з приводу виконання рішення суду безпосередньо до органів казначейської служби у Донецькій області.

31.05.2016 року Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області прийняло від ОСОБА_1 до виконання оригінали виконавчих листів за №263/11612/15-ц та №263/11612/15-ц про стягнення на користь заявника з Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ витрат на правову допомогу у розмірі 600 грн. та 400 грн.

Листом від 2.06.2016 року Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області направило за призначенням вказані виконавчі листи за №263/11612/15-ц та №263/11612/15-ц до Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області для відповідного реагування.

В свою чергу Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області листом від 6.06.2016 року за вихідним номером 03-19/1460 повернуло ОСОБА_1 виконавчі листи без виконання, посилаючись на відсутність у Приморському відділі державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції поточних рахунків крім депозитного, як на причину неможливості здійснення стягнення, рекомендувало стягувачу звернутися до відповідного суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, шляхом визначення боржника, чи про розяснення рішення суду.

При судовому розгляді вказаної скарги, ніхто із учасників її розгляду не ставить під сумнів, що спірні відносини виникли щодо невиконання рішення суду з розгляду цивільної справи ухваленому за правилами цивільного судочинства, разом з тим оскаржуються дії органу Казначейства, що є центральним органом виконавчої влади, внаслідок чого ставиться питання про визначення юрисдикції суду, який може вирішити вказаний спір.

З цього питання заслуговує на увагу Постанова №13 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у звязку з виконанням рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація», за яким, у разі ухвалення господарським судом чи судом з розгляду цивільних справ рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, то відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» вони виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не державними виконавцями. Закон України «Про виконавче провадження» встановлює правило щодо оскарження, зокрема, рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ. У той же час про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Казначейства не йдеться.

Крім цього, Господарський процесуальний кодекс та Цивільний процесуальний кодекс передбачають здійснення судового контролю за виконанням судових рішень. Зокрема, відповідно до частин першої, другої статті 121-2 Господарського процесуального кодексу скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядаються господарським судом; згідно з частиною першою статті 383 та частиною другою статті 384 Цивільного процесуального кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З огляду на ці положення Господарський процесуальний кодекс та Цивільний процесуальний кодекс передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

Водночас органи Казначейства не є органами державної виконавчої служби, оскільки відповідно до Положення про державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Видається, що саме через відсутність окремого законодавчого врегулювання в цій сфері виникають проблемні питання при визначенні юрисдикції спорів, в яких відповідачем є органи Казначейства, що здійснюють виконання рішень господарського суду чи суду з розгляду цивільних справ.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» діяльність органів Казначейства як центрального органу виконавчої влади щодо виконання покладених завдань необхідно вважати владною управлінською функцією.

Виходячи з того, що при виконанні органами Казначейства судових рішень, останні виконують одне з покладених на них завдань (виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація), спори, що виникають під час виконання ними рішень господарського суду чи суду з розгляду цивільних справ, відповідно до частини першої статті 17 КАС України належать до юрисдикції адміністративних судів (юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій…).

До подібних висновків прийшла Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за ухвалою якої від 1.06.2016 року у справі №202/1033/14-ц закрите провадження за скаргою на дії Головного управління Державної казначейської служби.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, відповідно до якого рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства з попереднім інформуванням Мінфіну та у порядку черговості надходження виконавчих документів.

Відповідно до 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З аналізу змісту імперативної норми - статті 383 ЦПК України, слідує, що розгляду в порядку цивільного судочинства підлягають скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби. Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку ОСОБА_1 оскаржуює дії іншого органу, а саме Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області.

Зміст приписів вказаної норми не дає підстави для її розширеного тлумачення.

Так, пунктом 1 частини 1 ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, скарга ОСОБА_1 на дії Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області щодо невиконання судового рішення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене і керуючись ст. 205 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області щодо визнання їх дій незаконними та про зобовязання прийняти до виконання виконавчі листи - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: П.І. Папаценко