ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7431/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"17" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді - Комаревцевої Л.В.,

за участю секретаря - Палій Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - позивач, банк) звернулось до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк посилався на те, що 29.04.2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №014/2548/82/21008, згідно якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі1 475 609,57 грн. на строк з 29.04.2011 року по 29.08.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 11,3%.

Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу ОСОБА_4 зазначені грошові кошти у повному обсязі.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_4 умови договору кредиту належним чином не виконує і станом на 01.08.2016 року сума загальної заборгованості перед позивачем складає 2 310 845,38 грн.

Крім того, 29.04.2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3.з метою забезпечення згаданого кредитного договору укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 81,70 кв.м., житловою площею 41,90 кв.м.), що належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністація) 18.09.2007 року, згідно наказу цього ж органу №1663-С від 13.09.2007 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 25.09.2007 року за реєстровим №1093/1094/39269.

Зважаючи на неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 29.04.2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд звернути стягнення на зазначений предмет іпотеки у вигляді квартири.

Представник позивача у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що між 29.04.2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №014/2548/82/21008, згідно якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі1 475 609,57 грн. на строк з 29.04.2011 року по 29.08.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 11,3%..

Разом з тим, ОСОБА_4 умови договору кредиту належним чином не виконує і станом на 01.08.2016 року сума його загальної заборгованості перед позивачем складає 2 310 845,38 грн., з них: заборгованість за кредитом у сумі 1 459 499,19 грн. та заборгованість по відсоткам у сумі 851 346,19 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком, який перевірено судом.

Відповідно до рішення банку сума пені та заборгованість по відсотках у вказаному провадженні позивачем не стягується,а стягується лише сума заборгованості по кредиту у сумі 1 459 499,19 грн.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору.

Крім того, 29.04.2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3.з метою забезпечення згаданого кредитного договору укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 81,70 кв.м., житловою площею 41,90 кв.м.), що належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністація) 18.09.2007 року, згідно наказу цього ж органу №1663-С від 13.09.2007 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 25.09.2007 року за реєстровим №1093/1094/39269.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотека будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту є обгрунтованою та відповідає приписам чинного законодавства України.

Відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Окрім того, ст. 38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до умов договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов'язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов договору іпотеки; у інших випадках передбачених законодавством України.

Відповідно до п. 8.3. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, викладеним в пп. 8.4. та 8.5. цієї статті договору, інші способи, передбачені законодавством України на момент здійснення стягнення.

Водночас, у червні 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку (п.п.1 п.1 вказаного Закону).

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки згаданим Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Мораторій - це тимчасове обмеження і згідно зі ст.3 цього Закону він втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції приходить до висновку про те, що заборона на примусове стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, діє лише тимчасово і не є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, повинен відповідно до ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (, знаходиться за адресою: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9) за кредитним договором №014/2548/82/21008 від 29.04.2011 року (який укладено між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4) у сумі 1 459 499,19 грн. звернути стягнення згідно договору іпотеки від 29..04.2011 року на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 81,70 кв.м., житловою площею 41,90 кв.м.), що належить на праві власності ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністація) 18.09.2007 року, згідно наказу цього ж органу №1663-С від 13.09.2007 року, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмету іпотеки у сумі 1 315 000,00 грн.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (, знаходиться за адресою: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9) сплачений судовий збір у сумі 21 892 грн. 49 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Дарницький районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Л.В. КОМАРЕВЦЕВА