АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3199/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1813/16Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Винниченко Ю.М.

Суддів: Карпушин Г.Л., Корнієнко В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 травня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Полтавської області, Житлово-будівельного кооперативу «Мрія» про визнання права спільної сумісної власності на квартиру.

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до місцевого суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Мрія» про визнання права спільної сумісної власності на квартиру. В подальшому позивачіуточнили заявлений позов, залучивши до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4 міську раду Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що за квартиру, в якій вони мешкають ними, як подружжям, сплачено пайовий внесок і на підставі довідки Житлово - будівельного кооперативу «Мрія» ще в липні 1991 року органи бюро технічної інвентаризації зареєстрували право власності на їхню квартиру, яке ні ОСОБА_4 міська рада Полтавської області, ні Житлово - будівельний кооператив «Мрія» не оспорює. Проте, вважають, що довідка ЖБК «Мрія» не є правовстановлюючим документом, а речові права ОСОБА_3 не визнаються дійсними, оскільки вказана державна реєстрація була проведена з порушенням вимог закону.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Полтавської області, Житлово-будівельного кооперативу «Мрія» про визнання права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.

З цим рішенням не погодились позивачі, які, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подали на нього апеляційну скаргу, в якій прохають скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з листопада 1981 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується ксерокопіями паспортів, які містяться в матеріалах справи (а.с.5,6)

В період зареєстрованого шлюбу позивач ОСОБА_3, як член Житлово - будівельного кооперативу «Мрія», оплатив вартість квартири АДРЕСА_1, в якій мешкає на підставі ордеру та зареєстрований разом з дружиною (а.с.5,6,7,8,9)

Згідно копії довідки Дочірнього комунального підприємства «Миргородтехінвентаризація» від 11 листопада 2015 року № 968-Т право власності на вказану квартиру зареєстровано згідно довідки № 67 від 05.07.1991 року, виданої Житлово - будівельним кооперативом «Мрія» (а.с.12).

Реєстрацію права власності за позивачем ОСОБА_3 здійснено Лубенським МБТІ 18 липня 1991 року, про що зроблено відповідний запис у реєстровій книзі № 36 за реєстровим № 98 /(а.с.7, зворот).

Рішенням державного реєстратора № 26801503 від 07 грудня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та роз'яснено право на оскарження такого рішення (а.с.13).

Таке рішення державного реєстратора позивачами не оскаржувалося до цього часу.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним., ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження сплати пайового внеску та отримання у власність спірної квартири ЖБК «Мрія» видав на імя ОСОБА_3 довідку №67 від 05.07.1991 року.

В подальшому, 18.07.1991 року на підставі довідки ЖБК «Мрія» № 67 від 05.07.1991 року Лубенське МБТІ зареєструвало за ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру.

На час розгляду справи оригінал довідки ЖБК «Мрія» №67 від 05.07.1991 року не втрачено та він перебуває у позивача.

З огляду на наведене, місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки право власності на вказану квартиру за позивачем ОСОБА_3 зареєстровано та документально підтверджено відповідно до вимог законодавства чинного на час виникнення правовідносин та ніким не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги не містить нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1