У х в а л а

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Друга Дніпропетровська нотаріальна контора, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_5 до Дніпропетровської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня

2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати - ОСОБА_7, яка постійно проживала з батьком на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6

Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, вона дізналася про наявність заповіту батьків на її користь і, відповідно, 24 лютого 2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану квартиру, яке в подальшому в судовому порядку було визнано недійсним, а 10 липня 2014 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька на ј частину спірної квартири, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері було відмовлено у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини.

Посилаючись на викладене й на те, що заява про прийняття спадщини після смерті матері не була оформлена з вини працівників нотаріальної контори, ОСОБА_3 просила визначити їй додатковий строк протягом трьох місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

У листопаді 2014 року до суду звернулася третя особа - ОСОБА_5, із самостійними вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що за правом представлення після смерті батька - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, вона є спадкоємицею померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, проте через важкий перебіг вагітності та пологів вона не змогла вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку із чим просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання такої заяви.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від

22 січня 2015 року у задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від

22 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано, позов останньої задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері протягом двох місяців з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

У решті рішення суду першої інстанції не оскаржувалося й відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядалося.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року скасувати й передати на новий розгляд справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Друга Дніпропетровська нотаріальна контора,

ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що позивач із поважних причин пропустила строк звернення із заявою для прийняття спадщини.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його дружина, ОСОБА_7, після смерті яких відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Спадкоємцями померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є їхня донька - ОСОБА_3, та онука - ОСОБА_5, за правом представлення, оскільки її батько, ОСОБА_8, який є сином спадкодавців, помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

24 лютого 2010 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, яке в подальшому рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року було визнано недійсним.

10 липня 2014 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину квартири АДРЕСА_1 після смерті батька, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері відмовлено постановою нотаріуса від 20 червня 2014 року.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Отже суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову останньої та ухвалюючи в цій частині рішення про задоволення позову, апеляційний суд правильно зазначав про те, що судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що на початку червня 2008 року ОСОБА_3 зверталася до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після смерті батьків, які померли 20 лютого та ІНФОРМАЦІЯ_3, однак у результаті неналежних дій працівників нотаріальної контори від імені ОСОБА_3 було оформлено лише одну заяву про прийняття спадщини після смерті батька (замість двох, у тому числі й після смерті матері) та видано їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, не зважаючи на відсутність заповіту саме щодо цієї квартири, оскільки мали місце заповіти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на належні їм частки іншої квартири. На час, коли вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом було визнане недійсним у судовому порядку, передбачений ст. 1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини сплинув.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що причини, які перешкоджали ОСОБА_3 у вчиненні дій, необхідних для прийняття спадщини після смерті матері, є поважними.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

У частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 рішення апеляційного суду не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік