УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання умови договору про надання споживчого кредиту недійсною, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Родовід Банк» про визнання умови договору про надання споживчого кредиту недійсною, мотивуючи тим, що 10 липня 2008 року між ним та ПАТ «Родовід банк» було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав йому кредит у розмірі 24 275,78 доларів США строком до 10 липня 2013 року з процентною ставкою 7,7 % річних на придбання автомобіля.

Посилався на те, що п. 3.6 вказаного кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати відсотків, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1.6 % від суми простроченої заборгованості, що суперечить чинному законодавству, а саме: ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки умова даного пункту є несправедливою з тих підстав, що така вимога про нарахування та плату неустойки є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складових елементам конституційного принципу верховенства права. Позивач просив визнати недійсним п. 3.6 кредитного договору від 10 липня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 липня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскаржуваною ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що 10 липня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк», та позивачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у кредит кошти в розмірі 24 275,78 доларів США строком до 10 липня 2013 року включно для придбання транспортного засобу.

Пунктом 3.6 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

У пункті 7.9 договору зазначено, що Позичальник, підписуючи цей Договір, підтверджує, що він отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту. Детальний розпис сукупної вартості кредиту в Додатку 1 до цього Договору.

Крім того, ОСОБА_2 власноручно у кредитному договорі підтверджено, що до моменту укладення цього договору в письмовій формі він повідомлений про всі умови кредитування, передбачені в п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що підстави визнавати п. 3.6 кредитного договору недійсним відсутні, оскільки при укладенні кредитного договору кредитором було дотримано умов, які встановлені ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» щодо забезпечення прав і законних інтересів споживача в процесі споживання банківського продукту. Так, ОСОБА_2, був ознайомлений з умовами кредитного договору, погодився з ними, підписав останній, та в подальшому виконував його умови.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даної ухвали. Викладені заявниками обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання умови договору про надання споживчого кредиту недійсною.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова