н/п 2/490/2455/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 р.

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною,

ВСТАНОВИВ :

09.06.2016р. позивач звернулась до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою від 27.06.2013 року у розмірі 48000 грн., та 3% річних від простроченої суми у розмірі 2360 грн., вказуючи, що 27.06.2013р. між сторонами укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачеві позику у розмірі 48000 грн., виплати повинні були відбуватись щомісячними платежами 30 числа кожного місяця у розмірі 1600 грн.

Оскільки заборгованість відповідачем не погашена, позивач просить стягнути із відповідача вказану суму боргу та 3% річних у розмірі 2360 грн.

27.10.2016 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики, оскільки розписка була підписана ним під психологічним тиском позивачки, так як позивач погрожувала не надати розлучення. Насправді коштів за вказаною розпискою відповідач не отримував, що підтверджується і текстом розписки.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, вказала, що із зустрічним позовом не згодна. Пояснила суду, що дійсно за вказаною розпискою вона не передавала грошові кошти відповідачу. Вона вважає, що відповідач викрав її гроші від продажу належної їй особисто квартири, тому він має ці кошти повернути. А розписку було написано за ініціативою відповідача, якому було соромно перед нею та дитиною за розтрату коштів, та написана її рукою, так як у відповідача немає всіх пальців на правій руці, йому важко писати.

Представник відповідача підтримав зустрічний позов, у задоволенні первісного позову просить відмовити.

Суд, вислухавши сторони, свідка ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 27.06.2013р. ОСОБА_3 підписав розписку, згідно якої він зобов'язується виплачувати ОСОБА_1 суму у розмірі 48000 грн. (еквівалентно 6000 доларів) помісячно з розрахунку 1600 грн. (еквівалент 200 доларів) до 30 числа кожного місяця з липня 2013 року /а.с. 53/.

Як слідує із пояснень позивача, відповідач у вказаний в розписці строк грошові кошти не сплачував.

Свідок ОСОБА_4 (син сторін) пояснив суду, що він був присутнім при написанні розписки, вказана розписка була написана за згодою сторін, батьки розлучались, а батько заборгував матері грошові кошти. Так, мати продала належну їй квартиру приблизно за 17 тисяч доларів, та отримані кошти батько за згодою матері передав під проценти своїй знайомій. Частину коштів (близько 8-9 тисяч доларів) батько повернув, а частина коштів залишилась неповерненою.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Тобто, договір позики передбачає передання позикодавцем позичальникові грошових коштів. Передача грошових коштів має бути підтверджена письмовими доказами.

Так, відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із змісту розписки від 27.06.2013 року та пояснень сторін слідує, що грошові кошти ОСОБА_1 27.06.2013 року ОСОБА_3 не передавала.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Позивач пояснила, що у розписці йде мова про грошові кошти, які відповідач викрав у неї. Судом було роз'яснено позивачу її право, якщо вона вважає, що щодо неї вчинені злочинні дії, звернутись з відповідною заявою до правохоронних органів.

При цьому свідок ОСОБА_4 дав покази суду, що кошти у розмірі близько 17000 доларів США були за згодою матері передані батькові для надання позики третій особі, яка не повертає ці кошти до даного часу. При цьому суд не бере до уваги покази свідка про передання грошових коштів відповідачу, оскільки це не є допустимим доказом по справі для підтвердження факту передання коштів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження укладення із відповідачем договору позики, та передання відповідачу грошових коштів у розмірі 48000 грн.

Тому позов не підлягає задоволенню за безпідставністю та недоведеністю вимог.

Що стосується зустрічного позову про визнання договору позики недійсним на підставі ст. 231 ЦК України у зв'язку із застосуванням позивачем до відповідача психічного тиску, суд прийшов до висновку, що зустрічний позов також не підлягає задоволенню за недоведеністю вимог.

Так, згідно ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Вказуючи про застосування до нього психічного тиску, відповідач зазначив, що позивач погрожувала йому не надавати йому розлучення, на підтвердження своїх доводів надав копію рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 08.07.2013 року, яким було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Однак суд критично відноситься до вказаних доводів про застосування психічного тиску, оскільки небажання відповідача про справі розривати шлюб не є підставою для відмови у позові про розірвання шлюбу.

Згідно ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем та відповідачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3,4,10,11,60,209,212,214-215,218 ЦПК України, на підставі ст.ст.16,231,525-526,625,626,1046,1047,1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною, відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок сторін.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя: О. В. Мамаєва