Справа № 344/8485/16-ц
Провадження № 2/344/4016/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді Поповича В.С.

з участю: секретаря с/з ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2В,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4В, ОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування та усунення перешкод в користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визначити порядок користування квартирою № 77 у будинку № 18 по вул. Тролейбусна у м. Івано-Франківськ наступним чином, виділивши в його користування житлову кімнату № 2 на плані технічного паспорту площею 11,8 кв.м., а відповідачам - житлову кімнату № 3 на плані технічного паспорту площею 19,9 кв.м. та житлову кімнату № 1 на плані технічного паспорта площею 9,5 кв.м. У спільному користуванні залишити коридори площею 2,8 та 11,1 кв.м, кухню площею 11,8 кв.м, вбиральню (поєднану) площею 1,5 кв.м, ванну кімнату площею 2,5 кв.м., лоджію площею 1,3 кв.м., балкон площею 0,5 кв.м. Зобовязати відповідача ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкод в користуванні та володінні належною однією четвертою частинами вказаної квартири та заборонити відповідачу ОСОБА_3 перешкоджати у подальшому користуванні та володінні цією квартирою.

Позовні вимоги мотивує тим, що 21 грудня 2000 року позивач та відповідачі набули у власність трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 72,7 кв.м. У вказаній квартирі проживав десь до лютого 2016 р., а на початку 2016 р. зайти у квартиру не міг у звязку із заміною замків у вхідних дверях. Добровільно дійти згоди щодо користування квартирою не міг і у звязку тим, що тривалий термін часу був позбавлений можливості користуватись квартирою, у якій знаходяться особисті та інші речі належні йому, звернувся до національної поліції у м. Івано-Франківську із заявою, з проханням вжити заходів для припинили порушення прав на проживання, під час чого відповідач ОСОБА_3 підтвердила факт заміни замків у вхідних дверях квартири. Вважає, що виділення у користування саме кімнати № 2 площею 11,8 кв.м. відповідатиме вимогам ст. 47 ЖК УРСР, відповідно до якої норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу, при цьому площа житлової кімнати №1 таким вимогам не відповідає.

Також вважає, що такими діями відповідачі порушують права як співвласника квартири в частині володіння та користування квартирою, яка належить їм на праві власності в рівних долях, по 1/4 частці квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням зменшення їх розміру, підтримали, просили позов задовольнити. Позивач додатково пояснив, що приблизно з листопада 2015 р. не заходив до зазначеної квартири. Що мав місце один випадок коли не зміг зайти до квартири через заміну дверних замків, а після цього заходив, але за попереднім узгодженням часу з відповідачкою. Що дійсно зі сторони відповідачки йому було запропоновано отримати нові ключі від квартири, але з умовою заходити в присутності відповідача ОСОБА_3

Відповідачі позовних вимог не визнали з підстав викладених в поданому спільному письмовому запереченні, яке долучено до матеріалів справи і, зокрема, вважають, що позов є передчасним, оскільки права позивача на даний момент не порушені, а доводи позовної заяви є надуманими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_3 додатково пояснила, що приблизно з вересня 2015 р. позивач не проживає у вказаній квартирі. Коли помітила, що забирає документи поміняла дверні замки і тільки раз позивач не зміг зайти та викликав поліцію. Що не заперечує проти взяття позивачем речей, виділення йому в користування окремої кімнати, щоб мати змогу закривати кожному свою кімнату, з визначенням місць спільного користування.

Відповідач ОСОБА_5 додатково пояснивши, що дверні замки у квартирі дійсно були поміняні, бо стало відомо, що позивач свої ключі втратив, а звязку з ним не було приблизно з вересня 2015 р. до весни 2016 р. Що позивачу було повідомлено, що ключі йому буде надано, що речі зможе забрати, а кімнату буде виділено в користування, або сплачена грошова компенсація.

Відповідач ОСОБА_4 дав пояснення аналогічні поясненням відповідача ОСОБА_5, додатково пояснивши, що працює 5 днів в м. Долина, а коли приїжджає до м. Івано-Франківська то проживає у вказаній квартирі з ОСОБА_3, дружиною та дітьми.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд враховує наступне.

Сторонами визнано, що квартира АДРЕСА_2 належить їм на праві спільної сумісної власності, що вхідні замки до квартири були замінено і один раз позивач не мав можливості вільно зайти у цю квартиру, що позивачу було запропоновано нові ключі під умовою входження в квартиру в присутності відповідачки ОСОБА_3

Враховуючи, що про зазначені обставини сторонам було достеменно відомо, що ними визнано в суді, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

Копія свідоцтва про право власності на житло (а.с. 8), підтверджує, що квартира АДРЕСА_2 належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних долях.

Копія технічного паспорта на вказану квартиру (а.с. 10 та зворот), підтверджує, що спірна квартира складається із 3-х кімнат загальною площею 72,7 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., в тому числі, кімнат площею: 9,5, 11,8 та 19,9 кв.м., кухні площею 11,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., вбиральні площею 1,5 кв.м., коридорів площею 2,8 та 11,1 кв.м., балконів площею 1,5 м.кв. та 2,6 м.кв.

Тобто частка кожного зі співвласників, позивача та відповідачів по справ становить 1/4 у власності на спірну квартиру, що відповідає загальній площі в розмірі 18,175 кв.м., житловій 10,3 кв.м.

Сторонами визнано, а тому і не підлягає доказуванню, що дійсно мав місце факт заміни дверних замків у вказаній квартирі, тобто створення перешкод у користуванні позивачем, належною йому часткою у спірній квартирі, незважаючи на наявність зареєстрованого права власності. А цим самим доведено факт створення перешкод у доступі, а відповідно і у володінні та користуванні належною позивачу часткою в зазначеній квартирі.

Згідно зі ст. 321 ЦК України права власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до вимог ст. 386 цього ж Кодексу, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 р., квартира не підлягає поділу в натурі, якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Враховуючи положення ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України, вказаної позиції Пленуму Верховного Суду України з застосування цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі.

У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2016 р. у справі № 6-1500цс15, розяснено, що потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх права як власників.

Зазначене свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, що має місце і вданому випадку, такий порядок може встановити суд.

В даному випадку кімнату в спірній квартирі, яку просить виділити в користування позивач, за своєю площею не можлива до виділення ідеальної частки належної кожному зі співвласників, яка становить 10,3 кв.м. житлової площі, розрахунок вказано вище, а тому необхідно виділити в користуванню кімнату площею найбільш наближеною до вказаної частки. Тому суд вважає, що вимоги позивача щодо виділення йому в користування кімнати житловою площею 11,8 кв.м., з урахуванням і того, що одночасно з цим автоматично буде забезпечено виключно його користування балконом площею 2,6 кв.м. не може бути задоволено, оскільки відхилення від ідеальної частки при виділенні такої кімнати становитиме 1,5 кв.м. житлової площі. В той же час відхилення при виділенні позивачу кімнати площею 9,5 кв.м. становитиме 0,8 кв.м., що є найбільш наближеним до ідеальної частки.

А тому варіант виділення позивачу кімнати саме площею 9,5 кв.м. найбільше враховує інтереси кожного зі співвласників квартири, а відповідно і встановлення порядку спільного користування іншими приміщеннями між співвласниками, відповідно до ст.ст. 319, 368 ЦК України, буде забезпечено повноцінну складову здійснення кожним з них права користування спільною сумісної власності і водночас збереже наближений до ідеального розмір часток кожного з них.

За вказаних обставин суд вважає, що позов частково обґрунтований, підлягає до часткового задоволення з виділенням в користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 4 на технічному плані площею 9,5 м.кв. в квартирі АДРЕСА_3, залишивши у спільному користуванні коридори площею 2,8 м.кв. та 11,1 м.кв., кухню площею 11,8 м.кв., вбиральню площею 1,5 м.кв., ванну кімнату площею 2,5 м.кв., балкони площею 1,5 м.кв. та 2,6 м.кв., а в задоволенні решті позову слід відмовити.

Судові витрати по справі вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 355, 356, 358 ЦК України, вказаної Постанови Пленуму та правової позиції Верховного Суду України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 4 на технічному плані площею 9,5 м.кв. в квартирі АДРЕСА_3. У спільному користуванні залишити коридори площею 2,8 м.кв. та 11,1 м.кв., кухню площею 11,8 м.кв., вбиральню площею 1,5 м.кв., ванну кімнату площею 2,5 м.кв., балкони площею 1,5 м.кв. та 2,6 м.кв.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні та володінні належною часткою власності у квартирі АДРЕСА_3.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживаючих ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 понесені судові витрати в розмірі 1103 (одна тисяча сто три) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 листопада 2016 р.

Суддя В.С. Попович