РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/18123/14-ц

Провадження № 2/638/642/16

14.06.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

з участю представника позивача ОСОБА_3

з участю представника відповідача ОСОБА_4

з участю представника третьої особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_14, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_15, про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_14, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_15 про визнання правочинів недійсними, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені позовні вимоги, які у порядку частини 2 статті 31 ЦПК України були уточнені, обґрунтовує тим, що 04.12.2009 року помер його двоюрідний брат ОСОБА_16, який народився 12.01.1929 року в місті Харкові та проживав за адресою: м. Харків, пр-т. Леніна, 41/43, кВ. 141. Після смерті ОСОБА_16 залишилося спадкове майно, до складу якого входить двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Позивач прийняв спадщину, про що подав відповідну заяву до ОСОБА_13 Харківської державної нотаріальної контори у встановлений законом строк. 25.07.2014 року він звернувся до ОСОБА_13 Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, що належало ОСОБА_16 на час смерті. 26.07.2014 року ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора прийняла рішення про відмову йому у видачі свідоцтва з посиланням на звернення 16.03.2010 року ОСОБА_7 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 04.06.2011 року ОСОБА_7 Д О. звернувся до ОСОБА_13 Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_16 за заповітом, до якої входить квартира АДРЕСА_1. Того ж дня, ОСОБА_13 Харківською державною нотаріальною конторою була надана відповідь за №1308-01-16 про відмову ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки прізвище, зазначене в заповіті, не збігається з прізвищем померлого. ОСОБА_7 не використав свого права на звернення до нотаріальної контори із заявою щодо видачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії для оскарження її у судовому порядку, а звернувся 29.06.2011 року до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, третя особа - ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_2. 12.07.2011 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі №2-5856/11 позов ОСОБА_7 був задоволений у повному обсязі. 12.08.2011 року на підставі вказаного рішення в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_7 20.08.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який посвідчив приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 12.09.2011 року на підставі цього договору в «Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_8 15.02.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_2, який посвідчив приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 05.03.2012 року на підставі цього договору в «Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_9 19.06.2012 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_17 укладений договір іпотеки, який посвідчив приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15, згідно якого в заставу ОСОБА_9 М. була передана квартира АДРЕСА_2. 19.06.2012 року на підставі цього договору в «Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано обтяження квартири. 03.10.2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-30481ск12 за результатами розгляду касаційної скарги позивача, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року, та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2012 року по цивільній справі №2-5856/2011, скасовані як незаконні та необґрунтовані, матеріали справи направлені на новий розгляд. 11.06.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова при новому розгляді справи прийнято заочне рішення про задоволення в повному обсязі позовної заяви ОСОБА_7 до Харківської міської ради, третя особа - ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_18 про визнання права на спадкування за заповітом. 06.08.2013 року Апеляційний суд Харківської області за результатами розгляду апеляційної скарги позивача прийняв рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 в повному обсязі. 13.11.2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-38000св13 касаційна скарга ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 року відхилена, рішення залишено без змін. Враховуючи, що саме ОСОБА_7 фактично володіє квартирою, вважає всі вищезазначені правочини фіктивними. Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу (р. №759) квартири, укладений 20.08.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та анулювати його реєстрацію; визнати недійсним договір дарування (р.№67) квартири, укладений 15.02.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та анулювати його реєстрацію; визнати недійсним договір іпотеки (р. №1032) квартири, укладений 19.06.2012 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_17 та анулювати його реєстрацію; визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після померлого 04.12.2009 року ОСОБА_16; та витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_9вищевказану квартиру.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. 09.06.2011 року ОСОБА_7 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2012 року, позов задоволено у повному обсязі, за ОСОБА_7 визнано право власності на квартиру. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 року вказані судові рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для направлення справи на новий розгляд стало незясування кола заінтересованих осіб по справі. Під час нового розгляду справи заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.06.2013 року уточнений позов позивача було задоволено у повному обсязі, визнано за ним право на спадкування за заповітом від 06.06.2000 року, зареєстрованого в реєстрі №1-873, згідно з яким ОСОБА_19, 12.01.1929 р. н., заповів позивачу усе своє майно, включаючи квартиру. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2013 року, в задоволенні позову позивачу відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні позову став той факт, що Харківська міська рада не є належним відповідачем у цьому спорі, натомість відповідачами повинні бути інші спадкоємці померлого, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_18 Повним витягом з Державнго реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть підтверджується, що 21.01.2011 року в актовий запис про смерть ОСОБА_19 внесені зміни: «Махлин» змінено на «Махлін». Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.11.2013 року в рамках цивільної справи №2-4430/11 за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, зазначено, що 22.12.2011 року у звязку з внесенням змін до актового запису про смерть ОСОБА_19 до спадкового реєстру у спадкову справу №146/10 були внесені зміни у прізвища спадкодавця з «Махлина» на «Махлін». Як наслідок, суд встановив, що ОСОБА_7, ОСОБА_2 І А., ОСОБА_18 є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_16 15.04.2014 року ОСОБА_7 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_18, треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадкування після смерті ОСОБА_16 за заповітом від 06.06.2000 року №1-873. У звязку з тим, що ОСОБА_16 залишив заповіт, за яким усе своє майно заповів ОСОБА_7, а за наявності заповіту підстави для спадкування за законом відсутні, вважає позовну заяву необґрунтованою, просить суд відмовити у її задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили, заперечень проти позову, а також заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надали.

Представник третьої особи - ОСОБА_13 Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у його задоволені.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином, надала до суду нотаріально завірену заяву з проханням слухати справу за її відсутністю.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не подала.

Суд, дослідивши доводи позивача та його представника, представника відповідача, представника третьої особи, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

04.12.2009 року помер двоюрідний брат позивача ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджує свідоцтво про смерть, видане повторно 21.01.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції серії І-ВЛ №299817, актовий запис в Книзі реєстрації смертей №16492 (Т. 1, а. с. 3).

Після смерті ОСОБА_16 залишилося спадкове майно, до складу якого входить двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Із інформації, наданої ОСОБА_13 Харківською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.01.2015 року про витребування доказів в порядку статті 137 ЦПК України вбачається наступне (лист від 19.03.2015 року вих. №729/02-14 - Т. 1, а. с. 93).

16.03.2010 року заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлого 05.12.2009 року ОСОБА_19, посвідченого 06.06.2000 року ОСОБА_13 Харківською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-873 подав громадянин ОСОБА_7, який мешкав у АДРЕСА_4. Справжність його підпису на заяві було засвідчено по реєстру №4-546, заяву зареєстровано по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №322, заведено спадкову справу №146/10.

07.04.2010 року заяву про прийняття спадщини подав громадянин ОСОБА_2, який мешкав у АДРЕСА_5. Справжність його підпису на заяві було засвідчено по реєстру №4-781.

06.05.2010 року до ОСОБА_13 Харківської державної нотаріальної контори звернувся громадянин ОСОБА_20 Федерації ОСОБА_18, зареєстрований у Москві, АДРЕСА_6, та подав заяву про прийняття спадщини після двоюрідного брата ОСОБА_19, яку було зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №591 та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №3-1012.

Заяв від інших осіб про прийняття або про відмову від спадщини після ОСОБА_19 до нотаріальної контори не надходило. Свідоцтв про право на спадщину не видавалося.

04.06.2011 року громадянин ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_13 Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яку було зареєстровано у книзі вхідних документів за №883/146/2010. Листом від 04.06.2011 року за вих. №1308/01-16 громадянину ОСОБА_7 було розяснено, що у звязку з тим, що в актовий запис про смерть №16492 від 05.12.2009 року після померлого 04.12.2009 року ОСОБА_19, 21 січня 2011 року внесено зміни в прізвище померлого з «Махлин» на «Махлін», свідоцтво про право на спадщину за заповітом видати неможливо, у звязку з чим йому було запропоновано звернутися до суду.

Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії громадянину ОСОБА_7 ОСОБА_13 Харківською державною нотаріальної конторою не виносилася.

Із уточненої інформації, наданої ОСОБА_13 Харківською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.01.2015 року про витребування доказів в порядку статті 137 ЦПК України вбачається наступне (лист від 24.03.2015 року вих. №775/146/2010 - Т. 1, а. с. 94).

ОСОБА_7 із заявою від 04.06.2010 року про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не звертався.

04.06.2011 року громадянин ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_13 Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яку було зареєстровано у книзі вхідних документів за №883/146/2010. Листом від 04.06.2011 року за вих. №1308/01-16 громадянину ОСОБА_7 було розяснено, що у звязку з тим, що в актовий запис про смерть №16492 від 05.12.2009 року після померлого 04.12.2009 року ОСОБА_19, 21 січня 2011 року внесено зміни в прізвище померлого з «Махлин» на «Махлін», свідоцтво про право на спадщину за заповітом видати неможливо, у звязку з чим йому було запропоновано звернутися до суду.

ОСОБА_13 Харківською державною нотаріальною конторою постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7 не виносилася у звязку з тим, що ним не було подано письмову заяву про винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (відповідно до п. 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, «нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобовязаний викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження»).

ОСОБА_7 у червні 2010 року і у червні 2011 року до нотаріальної контори із заявами про видачу копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не звертався (постанова винесена не була).

ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 із заявами про прийняття спадщини або іншими заявами після ОСОБА_19 (колишнього ОСОБА_18) ОСОБА_21 до нотаріальної контори не зверталися. Постанов про відмову у вчиненні нотаріальних дій зазначеним особам не виносилося.

Свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 або іншим особам не видавалося.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержатисвідоцтво про право на спадщину.

Як регламентовано частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 1298 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з пунктом 4.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину ніяким строком не обмежена.

Як вбачається із постанови державного нотаріуса ОСОБА_13 Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_22 від 26.07.2014 року №2335/02-31, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого 04.12.2009 року двоюрідного брата ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2. Державним нотаріусом зазначено, що 16.03.2010 року у ОСОБА_13 Харківській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №146/10 після померлого 04.12.2009 року ОСОБА_16 (колишнього ОСОБА_19) ОСОБА_21, який за життя зробив заповіт, посвідчений 06.06.2000 року ОСОБА_13 Харківською державною нотаріальною конторою №1-873, яким все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, заповідав ОСОБА_7. 16.03.2010 року ОСОБА_7 подав заяву про прийняття спадщини за указаним заповітом, яку було зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №322 (Т. 1, а. с. 181)

Відповідно до частини 4 статті 49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобовязані викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до частини 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як визначено статтею 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. При цьому, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року по цивільній справі №2-5856/11 позов ОСОБА_7 до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності, був задоволений у повному обсязі (Т. 1, а. с. 7).

12.08.2011 року на підставі вказаного рішення в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_7, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав, номер витягу 30948969, реєстраційний номер 30521008, номер запису: П-1-18951 в книзі 1 (Т. 1, а. с. 22).

20.08.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстровано в реєстрі за №759, що підтверджує копія договору, надана нотаріусом на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харковавід 26.06.2015 року про витребування доказів в порядку статті 137 ЦПК України, а також витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (Т.1, а. с. 165-168).

12.09.2011 року на підставі цього договору в «Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_8, що підтверджує інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, надана Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області (Т. 1, а. с. 106-107).

15.02.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстровано в реєстрі за №67, що підтверджує копія договору, надана нотаріусом на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харковавід 26.06.2015 року про витребування доказів в порядку статті 137 ЦПК України (Т.1, а. с. 169-170).

05.03.2012 року на підставі цього договору в «Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_9, що підтверджує інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, надана Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області (Т. 1, а. с. 106-107).

19.06.2012 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_17 укладений договір іпотеки, який посвідчив приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15, згідно якого в заставу ОСОБА_9 була передана квартира АДРЕСА_2, що підтверджує копія договору, надана Харківським обласним державним нотаріальним архівом на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харковавід 21.12.2015 року про витребування доказів в порядку статті 137 ЦПК України (Т.1, а. с. 220-222).

19.06.2012 року на підставі цього договору в «Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано обтяження квартири, що підтверджує інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, надана Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області (Т. 1, а. с. 104-105).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 року по справі №6-30481ск12 за результатами розгляду касаційної скарги позивача, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2012 року по цивільній справі №2-5856/2011, скасовані як незаконні та необґрунтовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (Т. 1, а. с. 8-9).

11.06.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова при новому розгляді справи прийнято заочне рішення про задоволення в повному обсязі позовної заяви ОСОБА_7 до Харківської міської ради, третя особа - ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_18 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

06.08.2013 року Апеляційний суд Харківської області за результатами розгляду апеляційної скарги позивача прийняв рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 (Т. 1, а.с. 10).

13.11.2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-38000св13 касаційна скарга ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 року відхилена, рішення залишено без змін (Т. 1, а. с. 11).

Таким чином, спадкове майно, а саме - двокімнатна квартира АДРЕСА_1, надійшла у власність ОСОБА_7 без достатньої правової підстави, адже рішення суду, згідно якого в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на квартиру за відповідачем - ОСОБА_7 було зареєстроване, скасоване судом вищої інстанції.

Із інформації, наданої ОСОБА_13 Харківською державною нотаріальною конторою на запит ОСОБА_2 від 15.03.2016 року №616/0214 вбачається, що після померлого 04.12.2009 року ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, у ОСОБА_13 Харківській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №146/2010. Свідоцтв про право на спадщину за законом або заповітом після ОСОБА_16 не видавалося. (лист від 15.03.2016 року вих. №616/0214 - Т. 2, а. с. 21).

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Главою 83 Цивільного кодексу України встановлено загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Так, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з частиною 1 статті 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (статті 202 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність захисту права позивача шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу (р. №759) квартири АДРЕСА_3, укладений 20.08.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14, недійсним договору дарування (р. №67) квартири АДРЕСА_3, укладений 15.02.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14, та недійсним договору іпотеки (р. №1032) квартири АДРЕСА_3, укладений 19.06.2012 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_17, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15, та анулювання реєстрації даних договорів.

Положеннями статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України, добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, передбаченому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_14, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_15, про визнання права власності, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, 15, 16, 202-203, 215, 216, 316, 321, 388, 1212, 1213, 1216-1218, 1258, 1268-1269, 1296-1298 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: ОСОБА_13 Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_14, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_15, про визнання права власності задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу (р. №759) квартири АДРЕСА_3, укладений 20.08.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14, та анулювати його реєстрацію.

Визнати недійсним договір дарування (р. №67) квартири АДРЕСА_3, укладений 15.02.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14, та анулювати його реєстрацію.

Визнати недійсним договір іпотеки (р. №1032) квартири АДРЕСА_3, укладений 19.06.2012 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_17, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15, та анулювати його реєстрацію.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після померлого 04.12.2009 року ОСОБА_16.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_9квартиру АДРЕСА_3 на користь власника по праву спадкування за законом ОСОБА_2.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на користь держави судовий збір у розмірі 91 (девяносто одна) грн. 87 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: