____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/3698/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірі 20 000 дол. США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 246 000 гривень. Судові витрати покласти на Відповідача.

Свої вимоги мотивував тим, що 20 грудня 2013 року між ним та Відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким він передав Відповідачеві грошові кошти у сумі 20 000 дол. США в строк до 01.07.2014 року.

Позивач стверджує, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконати умови договору, однак відповідач від зустрічі ухиляється. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

07.10.2014 року позивач надав уточнену позовну заяву, в якій зазначав, що 23.12.2013 року він також уклав з відповідачем договір позики, згідно якого передав останньому грошові кошти у розмірі 700 000 доларів США, що на час передачі коштів було еквівалентно 5 600 000гривень.

Згідно вказаного договору відповідач зобовязався повернути борг та обумовлену винагороду не пізніше 25.07.2014 року.

Відповідно до пунктів 1.3 та 1.4 Договору у разі порушення позичальником строків повернення грошових коштів, позикодавець має право вимоги повернення боргу від поручителя, яким виступив ОСОБА_3.

Посилаючись на те, що зобовязання за вказаним договором також відповідачем не виконані, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 790 000 доларів США згідно боргової розписки від 20.12.2013 року та договору позики від 23.12.2014 року.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу були задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 борг згідно боргової розписки від 20.12.2013 року та договору позики від 23.12.2014 року в розмірі 790 000 дол. США (сімсот девяносто тисяч доларів США) що за курсом НБУ України на день ухвалення рішення (100 дол. США = 2104.1285 гривень) становить 16 621 600 (шістнадцять мільйонів шістсот двадцять одна тисяча шістсот ) гривень; вирішено питання стягнення судових витрат.

Однак, ухвалою суду від 14.06.2016 року вказане заочне рішення за заявою відповідача ОСОБА_2 було скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала частково та просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 495 000 доларів США, розгляд справи провести у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, про час та місце його проведення сповіщена належним чином, 23.06.2016 року надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло.

Розглянувши поданий позов, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову з урахуванням суми часткового погашення, виходячи з наступного.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Як встановлено у судовому засіданні, 20 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики.

На підтвердження укладення даного договору відповідачем 20.12.2013 року була написана розписка, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20 000 дол. США, які зобовязався повернути не пізніше 01.07.2014 року.

Крім того, 23.12.2013 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики № 1, в якому ОСОБА_3 виступає поручителем.

Згідно умов п. 1.1 даного Договору Позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 700 000 дол. США, що було еквівалентно на час передачі грошей про курсу НБУ 5 600 000 гривень.

Згідно п. 1.2 Договору позики, відповідач ОСОБА_2 зобовязався забезпечити своєчасне повернення отриманих коштів в доларовому еквіваленті або в національній валюті за комерційним курсом купівлі долара США, сплатити наймодавцю винагороду у розмірі 10% від суми займу, тобто у розмірі 70 000, 00 дол. США, яка сплачується одночасно з поверненням суми займу не пізніше 25.07.2014 року.

Пунктом 1.3, 1.4 Договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків повернення грошових коштів, Позикодавець має право вимоги повернення боргу у розмірі 700 000 дол. США від Поручителя, який несе відповідальність тільки в рамках суми займу, погашення якого повинно відбутися в строк не пізніше 01.08.2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК - в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки.

Як стверджує позивач, строк дії зазначених договорів позики вже закінчився, однак, відповідачі до теперішнього часу грошові кошти не повернули, від контактів ухиляються, загальна сума неповернутих грошових коштів за розпискою 20.12.2013 року та договором позики від 23.12.2013 року складає 790 000 дол. США.

Як вбачається з розписки від 23.05 2015 року, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні, ОСОБА_2 повернув позивачеві грошові кошти у розмірі 295 000 доларів США (а.с. 107), таким чином сума неповернутих грошових коштів на теперішній час складає 495 000 доларів США.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Згідно пояснень позивача, свої зобовязання за договором він виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші, а відповідач зобовязався повернути гроші в строк передбачений договорами, однак свої зобов`язання у повному обсязі не виконав, гроші не повернув.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні.

Суд приймає дані розписки та договір позики в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобовязання, так як відповідачі даний факт жодним чином не спростували.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок .

За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за розпискою від 20 грудня 2013 року та договором позики від 23 грудня 2013 року.

Також в силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209, 212-215, 223, ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 533, 536, 611, 625, 1046, 1049, 1212,1214 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 борг згідно боргової розписки від 20.12.2013 року та договору позики від 23.12.2014 року в розмірі 495 000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 3 655 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Куриленко О. М.