Справа №487/1901/16-ц 24.11.2016 24.11.2016 24.11.2016
Провадження №22-ц/784/2585/16
справа 487/1901/16-ц
провадження № 22-ц/784/2585/2016 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
категорія 46 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

24 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участі: позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

відповідачки ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2016 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась через свого представника з позовом, до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачка зазначала, що вона є власником житлового будинку № 281/1 по вул. Залізничне селище в м. Миколаєві, на підставі свідоцтва про право на спадщину та угоди про розподіл спадкового майна.

Посилаючись на те що, її мати ОСОБА_5, зареєстрована в зазначеному будинку, але ніколи в ньому не проживала, мешкає за іншою адресою, тим самим перешкоджає їй реалізувати право власності на житло, позивачка просила суд визнати ОСОБА_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за правилами ст. 405 ЦК України.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що будинок № 281/1 по вул. Залізничне селище в м. Миколаєві належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину та угоди про розподіл спадкового майна. Даний будинок було збудовано батьками позивачки, в тому числі, її матірю ОСОБА_5, яка є відповідачем по справі. ОСОБА_5 зареєстрована в даному будинку з 2003 року.

ОСОБА_3 поставила питання про визнання ОСОБА_5, такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком за правилами ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України обовязок по доказуванню обставин, які є підставами позовних вимог та заперечень покладено на сторони.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3 посилалась на акт про не проживання відповідачки від 7 квітня 2016 року, який підписано головою комітету залізничного містечка ОСОБА_7 (а.с. 102), а також пояснення свідків ОСОБА_8О та ОСОБА_9

Між тим, заперечуючи проти позову, відповідачка посилалась на акт про підтвердження проживання від 23 травня 2016 року та акт обстеження житлово-побутових умов від 20 вересня 2016 року, які складено комісією у складі трьох осіб та підписано головою комітету залізничного містечка ОСОБА_7 (а.с. 30, 111). В цих актах зазначено про те, що в спірному будинку проживає відповідачка з 2003 року, в будинку знаходяться її речі.

Факт проживання відповідачки в спірному будинку підтверджується також показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Крім того, з пояснень відповідачки та наданих відповідачкою копій книжок про оплату комунальних платежів вбачається, що саме відповідачка оплачує комунальні послуги, які надаються для спірного будинку.

Факт знаходження книжок по оплаті комунальних послуг та оплату відповідачкою комунальних платежів позивачка не заперечує.

До того ж, зазначені докази узгоджуються також з показаннями свідків ОСОБА_8О та ОСОБА_9, які є кумом та кумою позивачки, та в своїх поясненнях хоча і зазначали про те, що відповідачка не проживає постійно в будинку, однак підтвердили, що неодноразово бачили, як відповідачка здійснює прибирання в будинку, прання речей, годує собаку та інші дії по господарству.

За таких обставин та враховуючи достатність та взаємний зв'язок доказів у справі, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу рішення докази надані відповідачкою та дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 та відмовив у визнанні ОСОБА_5 такою, що втратила право користування спірним будинком.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_3 на зазначений акт про не проживання відповідачки не може бути достатнім доказом для задоволення позову, оскільки цей акт суперечить іншим доказам по справі, в тому числі, він не узгоджується з поясненнями свідків позивачки ОСОБА_8О та ОСОБА_9

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді В.В. Коломієць

ОСОБА_14