У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ЧерненкоВ.А.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Новоселівська сільська рада Ананьївського району Одеської області, про усунення від права на спадкування та встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його двоюрідний брат - ОСОБА_6, який проживав у с.Новоселівці Ананьївського району Одеської області, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 4,63 га, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світлий шлях», посвідчену сертифікатом на право на земельну частку від 2 вересня 1996 року. Заповіт померлим не складався.

Вказував про те, що спадкоємцем ОСОБА_6 за законом першої черги є його дочка - ОСОБА_4, а він є спадкоємцем за законом п'ятої черги.

Зазначав про те, що взимку 2010 року ОСОБА_6 внаслідок відмороження було ампутовано частину нижніх кінцівок, у зв'язку з чим спадкодавець постійно знаходився у лікарні та перебував у безпорадному стані і потребував догляду. Проте відповідачка свідомо ухилялася від надання батькові допомоги, у зв'язку з чим саме він до дня його смерті опікувався ним.

Вказував про те, що після смерті ОСОБА_6 він звертався до Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на майно померлого, проте йому було відмовлено, оскільки є спадкоємець першої черги, а саме відповідачка, яка претендувала на спадщину батька. Крім того, відсутні документи, що підтверджують родинні зв'язки між ним та померлим, так як існувала розбіжність у прізвищі спадкодавця в свідоцтві про смерть та правовстановлюючому документі на земельну частку (пай).

Зазначав про те, що він та ОСОБА_6 є двоюрідними братами, оскільки його мати та мати спадкодавця є рідними сестрами, а при видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) ОСОБА_6 була допущена помилка, а саме зазначено його прізвище як ОСОБА_6.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив усунути ОСОБА_4 від права на спадкування, що відкрилась після смерті ОСОБА_6; встановити факт про те, що померлий ОСОБА_6 був його двоюрідним братом; встановити факт про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) від 2 вересня 2009 року виданий на ім'я ОСОБА_6 належав ОСОБА_6

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 11 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Усунено ОСОБА_4 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька, ОСОБА_6

Встановлено факт, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є двоюрідним братом ОСОБА_3

Встановлено факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий 2 вересня 1996 року Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 6 серпня 1996 року № 245, на підтвердження права на земельну частку (пай), розміром 4,63 га, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світлий шлях», с. Пасицели Ананьївського району Одеської області, на ім'я ОСОБА_6 належав ОСОБА_6, який проживав у с. Новоселівці Ананьївського району Одеської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення у частині задоволення позову ОСОБА_3. про усунення від спадкування скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6через хворобу був у безпорадному стані та був неспроможний своїми силами фізично і матеріально забезпечити умови свого життя, а відповідачка, маючи таку можливість, ухилилась від надання допомоги батьку. Також судом установлено юридичні факти.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що відповідачка ухилялася від надання будь-якої допомоги ОСОБА_6, якийпотребував стороннього догляду й допомоги, а, отже, вона має бути усунена від права на спадкування. При цьому таку допомогу померлому надавав ОСОБА_3

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 19 січня 2011 року внаслідок відмороження нижніх кінцівок ОСОБА_6 перебував у Ананьївській центральній районній лікарні Одеської області, де йому було ампутовано частину нижніх кінцівок. ОСОБА_3 здійснював догляд за ним та постійно відвідував його у лікарні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 4,63 га, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світлий шлях», посвідчену сертифікатом на право на земельну частку від 2 вересня 1996 року. Заповіт померлим не складався.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розумітистан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У порушення зазначених норм як матеріального, так і процесуального права, а також вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України висновки апеляційного суду про те, що є правові підстави для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування передчасні та не підтверджуються належними, достовірними доказами (ст. ст. 57, 58 ЦПК України).

У силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України судові рішення не можуть бути основані на припущеннях.

Проте суд під час розгляду справи обмежився лише поясненнями позивача та показаннями свідків щодо обставин спору, викладеними в позовній заяві та наданими в судовому засіданні, які у своїй сукупності та взаємозв'язку безспірно не підтверджують факт умисного ухилення відповідачки від обов'язку надання спадкодавцеві допомоги.

Апеляційний суд не дав належної оцінки твердженням відповідача, що саме вона, коли спадкодавець, її батько, зламав ногу та при відмороженні нижніх кінцівок відвозила його до лікарні та пропонувала у подальшому здійснювати за ним догляд, від якого він відмовився. Суд не дав оцінки доводам відповідачки про те, на яких умовах ОСОБА_3 здійснював догляд за ОСОБА_6 Також суд не звернув уваги на доводи відповідачки про те, що у неї на утриманні знаходилось двоє малолітніх дітей та матір, яка є інвалідом ІІ групи, що перешкоджало їй регулярно надавати батьку допомогу.

Крім того, спадкодавець весь час знаходився у лікарняних закладах, де отримував відповідну допомогу та догляд, а, отже, позивачем не доведено потребу ОСОБА_6 у такій постійній допомозі саме від відповідачки.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд наведені положення закону та доводи відповідачки уваги не звернув та не дав їм належної правової оцінки, дійшов передчасного висновку про ухилення ОСОБА_4від надання допомоги та здійснення догляду за своїм батьком.

Вирішення інших вимог ОСОБА_3 залежить від вирішення вимоги про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування, так як юридичні факти встановлюється лише у тому разі, якщо від їх вирішення у заявника виникають, змінюються права та обов'язки.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко