Справа № 299/790/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.

суддів Джуги С.Д., Леска В.В.,

при секретарі Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Виноградівського районного суду від 31 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3, про захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 30.03.2007 між ПАТ «Державний Ощадний банк України» (далі - Банк) в особі філії Закарпатського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 73003, згідно умов якого Банк надав позичальникові грошові кошти в сумі 49 940,00 дол. США, а позичальник зобовязався сплатити за його користування 12 % річних та повернути кредит у строк до 29.03.2027.

Для забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 03.04.2007, предметом якого є жилий будинок з надвірними спорудами у м. Виноградів, вул. Добролюбова, № 26, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу.

На обґрунтування позову посилався на те, що в порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» у кредитному договорі, який є договором про надання споживчого кредиту, відсутні всі його істотні умови, а саме детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; умови кредитного договору є несправедливими, всупереч принципу добросовісності призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, оскільки у договорі не передбачено відповідальність Банку за невиконання взятих на себе зобовязань. Так як договір іпотеки є похідними від кредитного, тому теж має бути визнаний недійсним.

У зв'язку із цим позивач просив суд визнати факт відсутності у договорі про іпотечний кредит № 73003 від 30.09.2007 усіх істотних умов, а саме детального розпису загальної вартості кредиту для споживача; визнати недійсним договір про іпотечний кредит № 73003 від 30.03.2007; визнати недійсним договір іпотеки від 03.04.2007.

Рішенням Виноградівського районного суду від 31.08.2016 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у звязку зі спливом позовної давності.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Зокрема зазначає, що у силу ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, котрий у даній справі визначений 29.03.2027.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник Банку рішення суду просив залишити без змін.

Апелянт та його представник, а також ОСОБА_3 в судове засідання не зявились повторно, про час і місце розгляду справи було повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 106-108). В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності осіб, які не зявились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, не встановивши при цьому чи є позов доведеним.

Проте таке рішення суд ухвалив з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 березня 2007 року ОСОБА_1 подав до Банку Кредитну заявку із клопотанням про отримання кредиту в сумі 49940,00 доларів США для придбання житла (а.с.29-30). Також 29 березня 2007 року ОСОБА_1 було підписано повідомлення про умови кредитування, яким він підтвердив, що ознайомлений з усіма наявними в установах ВАТ «Ощадбанк» умовами кредитування, з коротким описом відмінностей між ними, отримав всі необхідні розяснення (а.с.28). У цьому повідомлення, зокрема, зазначено, що орієнтовна сума, на яку може бути виданий кредит 49940,00 доларів США та максимальний строк кредитування 240 місяців. 30.03.2007 між Банком та ОСОБА_1 був укладений Договір про іпотечний кредит № 73003, згідно умов якого Банк зобовязався надати позичальникові грошові кошти в сумі 49 940,00 дол. США, а позичальник зобовязався сплатити за його користування 12 % річних та повернути кредит у строк до 29.03.2027. Кредит надається на 20 років на придбання жилого будинку з надвірними спорудами у м. Виноградів, вул. Добролюбова, № 26. Сторонами правочину визначено, що погашення кредиту та відсотків здійснюється щомісячно до 29 числа ануїтетними платежами в сумі 549,88 доларів США, перший із яких здійснюється 29.04.2007, а останній 29.03.2027 (за 20 років 240 платежів) (а.с.7-9).

Для забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 03.04.2007, предметом якого є жилий будинок з надвірними спорудами у м. Виноградів, вул. Добролюбова, № 26 (а.с.10-12).

ОСОБА_1 здійснював погашення кредиту, проте, внаслідок порушення його зобовязань перед Банком, рішенням Виноградівського районного суду від 26.10.2009 було звернено стягнення на предмет іпотеки (а.с. 112-113), а рішенням Виноградівського районного суду від 28.09.2016, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 21.11.2016, виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з житлового будинку з надвірними спорудами за № 26 по вул. Добролюбова у м. Виноградів Закарпатської області (а.с.114-117).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.ч. 13 ст. 639 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України "Про захист прав споживачів" не застосовуються.

Відповідні правові позиції викладені у Постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 по справі N 6-1341цс15 та від 11.11.2015 по справі N 6-511цс15.

Встановлено, що умовами Договору про іпотечний кредит від 30.03.2007 передбачено щомісячний ануїтетний платіж в розмірі 549,88 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості кредиту та відсотками, (п.1.5 договору), який повинен вноситися позичальником щомісячно до 29 числа, перший із яких здійснюється 29.04.2007, а останній 29.03.2027. Тобто, за 20 років 240 платежів, а отже сукупна вартість кредиту складає 131 971,20 доларів США.

Отже, доводи позивача щодо відсутності детального розпису загальної вартості кредиту є голослівними та взятими до уваги бути не можуть.

Судова колегія, оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, приймає до уваги, що оспорюваний кредитний договір та договір іпотеки укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, такі умови позивача влаштували і заперечень не викликали, що підтверджується особистим підписом позичальника, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності при їх укладенні, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, а відповідачем було надано позивачеві документи, які передували укладенню кредитного договору стосовно умов кредитування, що узгоджується із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Позивач користувався наданими кредитними коштами і проводив повернення таких, сплачував відсотки.

Посилання ОСОБА_1 на те, що кредитний договір містить несправедливі умови, оскільки не містить положень щодо відповідальності Банку за невиконання або неналежне виконання зобовязань є необгрунтованим, зокрема позивачем не доведено порушення принципу добросовісності, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Зважаючи на викладене, судова колегія не вбачає підстав для визнання спірних договорів недійсними.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, оскільки вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності що, відповідно до положень ч. 4 ст. 267, є підставою для відмови у позові. Проте суд відмовляє у позові з цієї підстави, якщо субєктивне право, про захист якого просить позивач, було порушено. Недоведеність позову є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, і зважаючи на встановлені обставини, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю матеріально-правової вимоги порушення свого права позивач не довів.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» якщо помилки у рішенні суду першої інстанції стосуються правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати зміною рішення.

Зважаючи на встановлені обставини, відповідно до ст. 309 п. 4 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити в частині правового обґрунтування, не змінюючи суть рішення.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, п.1 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду від 31 серпня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування.

Резолютивну частину рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді