Справа № 182/1526/16-ц
Провадження № 2/0182/2074/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.06.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря - Снєгульської В.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства „ Креді Агріколь Банк", третя особа - ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства „ Креді Агріколь Банк", третя особа - ОСОБА_5, та просить суд визнати недійсним кредитний договір №57/08 від 10.09.2008 року, який укладений його дружиною ОСОБА_6 без його згоди та нотаріально не був посвідчений, а тому він вимушений всі зароблені кошти спрямовувати на оплату боргу по кредиту його дружини.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову не заперечувала та пояснила, що вона для особистих потреб та розвитку бізнесу отримала кредит в ПАТ „Креді Агріколь Банк", у зв'язку з підвищенням курсу долару США до гривні по кредиту виникла заборгованість, вона опинилась в скрутному становищі, а тому вважає, що кредитний договір слід визнати недійсним.

Представник відповідача проти позову заперечував, оскільки на отримання кредиту згода другого подружжя не потрібна, бо в разі укладення договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, тобто тут має місце презумпція (передбачуваність) згоди другого з подружжя і кредитний договір не повинен бути обов'язково нотаріально посвідчений, до того ж зазначив, що позивач знав про отриманий кредит дружиною, оскільки навіть в позовній заяві зазначає, що сплачує борги своєї дружини та перед отриманням кредиту вони обговорювали з дружиною отримання кредиту в банку для особистих потреб - для розвитку бізнесу.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, заперечень проти позову не подавала, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, повідомлялась про дату, час та місце судового засідання належним чином, причини неявки суду не відомі ( а.с.24)

Заслухавши сторони дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 30.10.1971 року ( а.с.6)

10.09.2008 року ОСОБА_2 уклала кредитний договір з ПАТ „Креді Агріколь Банк" та отримала кредит в розмірі 163 000 доларів США на строк до 08.09.2017 року з цільовим призначенням - на особисті витрати - розвиток бізнесу ( а.с. 28-49)

Відповідно до статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, як вбачається з вище викладеного кредитний договір не повинен бути обов'язково нотаріально посвідчений, обов'язкова лише письмова форма кредитного договору, а тому посилання позивача ОСОБА_1 на те що договір має бути визнаний судом недійсним через те, що не посвідчений нотаріально є безпідставними.

Відповідно до статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Оскільки, як зазначено вище кредитний договір не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, то посилання позивача на відсутність його письмової нотаріально посвідченої згоди на укладення зазначеного вище кредитного договору є також безпідставними.

Як вбачається з п.2.1 умов кредитного договору №57/08 від 10.09.2008 року ОСОБА_2 укладала його з цільовим призначенням - на особисті витрати та розвиток бізнесу ( а.с.29) .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що перед укладенням кредитного договору він з дружиною обговорював умови отримання кредиту в банку для розвитку бізнесу. Також як вбачається з змісту позовної заяви позивач також займається підприємницькою діяльністю та свої доходи спрямовує на оплату заборгованості по оспорюваному кредитному договору, що уклала дружина.

Суд зазначає, що метою зайняття підприємницькою діяльністю є інтереси сім'ї - отримання доходів від такої діяльності для наповнення сімейного бюджету, а отже оскільки кредитний договір укладено ОСОБА_2 як фізичною особою, тому той факт, що ОСОБА_2 була фізичною особою-підприємцем і отримала кредит для особистих потреб і розвитку бізнесу, правового значення не має, оскільки закон не забороняє подружжю використовувати належне їм майно для зайняття одним із них підприємницькою діяльністю з метою одержання доходів сімейного бюджету і правовий режим майна це не змінює.

Об'єктом права спільної сумісної власності за договором, укладеним одним із подружжя в інтересах сім'ї, є, як зазначалося вище, набуте за таким договором майно. Майном відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права й обов'язки.

При цьому суд зазначає, що ані з тексту оспорюваного договору, ані з доводів позивача та відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні не спростовано, що кошти за договором отримані та використані не в інтересах сім'ї.

Також , суд зазначає, що обставини про участь позивача ОСОБА_1 у поверненні коштів за цим договором не впливають на зміст і наслідки договору, укладеного ОСОБА_2

Позивачем невірно сприйнято та оцінено своє право як одного з подружжя, передбачене ст. 65 СК України щодо надання згоди під час укладання кредитного договору між ПАТ „Креді Агріколь Банк" та його дружиною, оскільки ст. 65 СК України визначає відносини між подружжям виключно з підстав розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності. Тобто, коли одним з подружжя вчиняється правочин, наслідком якого є розпорядження вже існуючим спільним майном. В даному випадку кредитний договір не є правочином щодо розпорядження об'єктом спільної власності, адже з укладенням цього договору ніяке спільне майно не вибувало із власності позивача та відповідача, а навпаки були надані кошти у вигляді кредиту, що є фактом набуття майна, а не розпорядження ним. Тобто ч. 2 ст. 65 СК України повинна тлумачитись не окремо, а в контексті ч. 1 цієї статті і взагалі ст. 65 СК України в цілому, щодо предметного регулювання.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що кредитний договір відповідає загальним вимогам, додержання яких необхідне для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 61, 65 СК України, ст.ст. 15, 16, 203, 1047, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг) через Нікопольський міськрайонний суд

Суддя: А. Г. Багрова