АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Мирошниченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року про забезпечення позову ОСОБА_3 в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, про визнання недійсним договору та поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання частини квартири особистою приватною власністю,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року задоволено частково заяву ОСОБА_3 про забезпечення його позову до ОСОБА_2, ОСОБА_1, про визнання недійсним договору та поділ спільного майна подружжя.

Накладено заборону відчуження 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати вказану ухвалу суду і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що вжиті судом заходи забезпечення позову не відповідають заявленим позовним вимогам. На момент подання заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 не був відповідачем за позовом ОСОБА_3 Накладаючи заборону на відчуження на 1/4 частини квартири, суд не надав оцінки тому, що придбавалась квартира без ремонту і що на той час її вартість була набагато меншою, ніж зараз. Крім цього квартира зазнала перепланування. ОСОБА_3 не довів наявності реальної загрози невиконання рішення суду у разі задоволення його позовних вимог. На час постановлення оскаржуваної ухвали позов вже фактично був забезпечений ухвалою суду від 08 квітня 2016 року про заборону на відчуження Ѕ частини квартири.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, виділення йому у власність частини квартири № АДРЕСА_2 визнання право власності на сережки, ікону, особисті документи. В подальшому ОСОБА_3 подав заяву про зміну предмету позову і збільшення підстав позову. Визначаючи відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_1, просив визнати недійсним договір дарування квартири, застосувати наслідки недійсності правочину та поділити спільне майно подружжя. Просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_2, стягнути з ОСОБА_2 на його користь 76 930,50 грн.

Також ОСОБА_3 порушив питання про забезпечення його позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України, його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, а також будь-які дії щодо відчуження, передачі у володіння третім особам, внесення до статутних капіталів третіх осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження) щодо квартири АДРЕСА_3.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року вказану заяву задоволено частково, накладено заборону на відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_3.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2016 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року скасовано з передачею питання на новий розгляд.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення його позову до ОСОБА_2, ОСОБА_1 задоволено частково. Накладено заборону відчуження 1/4 частини квартири АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_1

Колегія суддів не убачає підстав для скасування даної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до заявлених вимог з урахуванням заяв про зміну предмета позову, ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір дарування Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_5, укладений 22 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, застосувати наслідки недійсності вказаного договору дарування, скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поділити спільне сумісне майно між ним та ОСОБА_2, в порядку поділу визнати за ним право власності на ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_6; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 76 930,50 грн.

З огляду на зміст позовних вимог ОСОБА_3 та можливості відчуження ОСОБА_1 спірної частки квартири, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладенням заборони відчуження 1/4 частини квартири АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_1

Колегія суддів відхиляє посилання апелянтів на те, що на момент подання заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 не був відповідачем за позовом ОСОБА_3, а також на те, що на час постановлення оскаржуваної ухвали позов вже був забезпечений відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року. Вказана ухвала суду була скасована ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2016 року. На час повторного вирішення судом першої інстанції заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_1 був залучений до участі в справі як співвідповідач.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції положень норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали. Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді