Ухвала

іменем України

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,Попович О.В., Остапчука Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути зі ОСОБА_7 150 000 грн боргу за договором позики.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 20 вересня 2008 року між ним та ОСОБА_7 укладено договір позики, за яким він надав, а відповідач отримав 150 000 грн у борг та видав розписку із зобов'язанням повернути його, та забезпечив виконання взятих на себе зобов'язань передачею у заставу позивачу автомобіля КамАЗ з причіпом, який належить Фермерському господарству «ОСОБА_8.», та легкового автомобіля «Мітсубісі», який належить йому на праві власності.

09 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів, яку відповідач отримав 12 лютого 2015 року, однак борг не повернув.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти, про що видав йому розписку, однак на його вимогу коштів не повернув, що є підставою для стягнення боргу.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є правильними та такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 20 вересня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір позики, за яким відповідач отримав у позивача у борг 150 000 грн, про що видав йому відповідну розписку.

Строк повернення грошових коштів у розписці не визначався.

При цьому у розписці було вказано про те, що відповідач передав у заставу позивачу автомобіль КамАЗ з причіпом, що належить ФГ «ОСОБА_8.», та легковий автомобіль «Мітсубісі», який належить йому на праві власності.

09 лютого 2015 року ОСОБА_6 звернувся до боржника із заявою про повернення боргу, однак відповідач не виконав цієї вимоги, борг не повернув.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно з'ясували обставини справи, надали належну оцінку поданим сторонами доказам та правильно встановили обставини справи про те, що між сторонами укладено договір позики, за яким позивач передав, а відповідач отримав у нього грошові кошти у розмірі 150 000 грн без визначення строку їх повернення, що підтверджується відповідною розпискою, і ці відносини регулюються ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, та відповідно до ч. 3 ст. 530 ЦК України позивач має право вимагати виконання зобов'язань боржником з повернення позики у будь-який час і боржник повинен виконати його у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Установивши ці обставини, а також надавши належну оцінку тому, що 09 лютого 2015 року позивач пред'явив боржнику вимогу про повернення коштів, однак він її не виконав, грошові кошти до цього часу не повернув, чим порушив умови договору, вимоги закону (ст. 526, ч. 3 ст. 530, ст. 1049 ЦК України) та права позивача, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення боргу та задоволення позову.

Судами правильно застосовано закон, що регулює відносини, які виникли між сторонами, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що вимога про повернення коштів не була заявлена, а у договорі не був визначений строк повернення грошових коштів, тому позивач пропустив строк позовної давності, є безпідставними та такими, що не відповідають встановленим судами обставинам справи та вимогам закону (ч. 3 ст. 530 ЦК України), оскільки судами надана правильна оцінка тим обставинам, що 09 лютого 2015 року позивач пред'явив відповідну вимогу саме про повернення коштів, яка не була виконана відповідачем у семиденний строк, і з цього часу до часу подання позовної заяви строк позовної давності не порушено.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не видавав та не підписував розписку про отримання грошових коштів, також є безпідставними, оскільки доказів про це немає і він не подавав у суді першої інстанції клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для підтвердження цього факту, а суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив йому у призначенні експертизи, оскільки відповідач за викликом суду жодного разу не з'явився, що унеможливило відібрання експериментальних зразків почерку та підпису, а також з'ясування можливості витребування вільних та умовно-вільних зразків його почерку та підписів.

Отже, відповідач не надав доказів на підтвердження своїх доводів, а статтею 204 ЦК України визначена презумпція правомірності правочину, і договір позики є правомірним та дійсним.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В.Попович