РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

представника заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, заяву ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_4 районний відділ у місті Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги наступним.

Заявник з 29.12.2015 знаходиться в КУ „Обласна клінічна психіатрична лікарня на примусовому стаціонарному лікуванні зі звичайним типом нагляду, куди поступив з паспортом зразка СРСР. З метою оформлення громадянства України заявник звернувся до органів міграційної служби, проте, у задоволенні його вимог було відмовлено, оскільки вирішення питання щодо належності його до громадянства України, внаслідок постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р. потребує звернення до суду. Факт постійного проживання заявника на території України станом на 13.11.1991 підтверджується вироком Бердянського міського суду від 26.09.1991, який відсутній в лікарні та у заявника. Отримати зазначений вирок на даний час є неможливим. Посилаючись на вимоги статті 256 ЦПК України, просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав на території України станом на момент набранням чинності Законом України „Про громадянство України (13 листопада 1991 року).

У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви та просила суд заяву задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні проти вимог заяви не заперечувала.

Заслухавши представника заявника, заінтересованої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне.

За змістом копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії ПІ-ЖС № 344990, виданого Заводським р/в ЗАГС м. Запоріжжя УРСР 9 січня 1986 р., актовий запис № 273 від 17 березня 1971 р., а також копії паспорту ОСОБА_3 серії ХІ-ЖС № 548821, виданого відділом внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Запоріжжя 16 травня 1988 р., він народився 10.02.1971 у Заводському районі м. Запоріжжя УРСР, був громадянином ОСОБА_5 Радянських Соціалістичних Республік, та мав реєстрацію місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідним штампом про реєстрацію місця проживання у вказаному паспорті.

З довідки № 425 від 17.05.2016, виданої комунальною установою „Орловський психоневрологічний інтернат Запорізької області вбачається, що ОСОБА_3 дійсно знаходився в інтернаті з 25 травня 1989 р., де через місяць перебування в інтернаті самовільно його покинув.

Як вбачається з епікризу КУ „Обласна клінічна психіатрична лікарня від 14.02.1989, ОСОБА_3 станом на січень 1989 року проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_4 районного відділу у місті Запоріжжя Управління міграційної служби України в Запорізькій області від 07.10.2016 заявникові рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо належності ОСОБА_3 до громадянства України внаслідок постійного проживання на території України на 13.11.1991 року, згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України „Про громадянство.

Судом встановлено, що на даний час заявник має намір отримати паспорт України, з огляду на що виникла потреба у підтвердженні факту постійного проживання на території України. Проте, зважаючи на відсутність у заявника вироку Бердянського міського народного суду Запорізької області від 26.09.1991 та неможливості його отримання, він позбавлений можливості оформити відповідні документи, необхідні для отримання паспорту громадянина України.

Вказаний вирок був отриманий судом на виконання ухвали про витребування доказів.

Так, вироком Бердянського міського народного суду Запорізької області від 26.09.1991 року ОСОБА_3 визнаний винним за ст.ст. 81 ч. ІІІ та 140 ч. ІІ КК УРСР та йому призначене покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії загального режиму. Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 залишена у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, ОСОБА_3 був засуджений за злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, до покарання у вигляді позбавлення волі, та з урахуванням строку покарання, призначеного судом, станом на 13.11.1991 знаходився в місцях позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України „Про громадянство громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України „Про громадянство України (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Таким чином, оскільки встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом на 13.11.1991 необхідно заявникові для отримання паспорту громадянина України, та враховуючи надані суду документи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню шляхом встановлення факту, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав на території України станом на момент набрання чинності Законом України „Про громадянство України (13 листопада 1991 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 234, 256, 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав на території України станом на момент набрання чинності Законом України „Про громадянство України 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 25 листопада 2016 року.

Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2016 року.

Суддя А.В. Шалагінова