Справа №461/1932/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участю третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участю третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди. На обґрунтування вказав, що третьою особою ОСОБА_3 щодо нього було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, в ході якого йому були завдані тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому другого ребра зліва по лопатковій лінії, пошкодження ключино - акроміального зчленування зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 290/14 від 18.07.2014 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вироком Галицького районного суду м.Львова від 13.07.2015 року у справі №461/11592/14-к, встановлено, що ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. В ході судового розгляду останній свою вину у вчиненні визнав частково, не погодився із тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась, ОСОБА_1 було спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, вважає, що між вчиненим правопорушенням та тілесним ушкодженням немає причинного зв'язку. Завдану матеріальну і моральну шкоду не відшкодував. В результаті неправомірних дій відповідачів ОСОБА_1 були завдані тілесні ушкодження, у зв'язку з чим він витратив на лікування 11 743,95 грн. та зазначив приблизну вартість післяопераційного періоду в розмірі 5 000 грн.. Також зазначив, що в результаті ДТП пошкодження отримали його мобільний телефон та велосипед, на ремонт яких він просить відшкодування у розмірі 19 832 грн.. Завдану йому матеріальну шкоду оцінює в розмірі 61 593,09 грн.. Крім того, неправомірними діями відповідачів йому було задано і моральну шкоду. Так, в момент отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниження гідності, тривоги, страху за свої здоров'я та життя. Наслідки перенесеної травми призвели до негативних змін: нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 71 212 грн.. Просить суд стягнути з відповідачів на його користь завдану йому майнову шкоду вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 39 572,35 грн., шкоду заподіяну життю та здоров'ю в сумі 22 020,74 грн. та моральну (немайнову) шкоду у розмірі 71 212 грн..

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 заперечив проти задоволення позову, вважає, що розмір пред'явленої моральної шкоди не підтверджений належними та допустимими доказами; висновок психологічної експертизи є недостатньо обґрунтованим та мотивованим, просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, просив розглядати справу у його відсутності. Подав заперечення, згідно яких зазначає, що позивач в порушення вимог Закону заяву про страхове відшкодування не подав. На момент звернення до суду права ОСОБА_1 не є порушеними, оскільки він сам не скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 13.07.2015 року у справі №461/11592/14-к, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Даний вирок не оскаржував ся, набрав законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У зв'язку з цим суд вважає, що ті обставини, що дії відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо позивача ОСОБА_1 були неправомірними і цими діями позивачу були завдані тілесні ушкодження, в силу ст. 61 ЦПК України, є встановленими і доказуванню не підлягають.

Статтями 23, 1167, 1168 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав винними діями іншої особи. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, і може відшкодовуватися грішми одноразово. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суд вважає доведеним, що дії відповідача ОСОБА_2 у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачеві було завдано моральної шкоди, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками у вигляді моральної шкоди, яка виразилася у заподіяння йому тілесних ушкоджень, і завданих у зв'язку з цим моральних стражданнях є причинно-наслідковий зв'язок.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані завданням тілесних ушкоджень, перенесенням фізичного болю, емоційного стресу, образи, обурення, приниженням гідності позивача, що негативно відобразилася на його самопочутті, втраті душевного спокою, порушення звичного режиму життя.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Виходячи з принципів розумності й справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем є завищеним, у ході судового розгляду представником позивача у заявленому розмірі не доведений, і вважає за необхідне стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 15 000 грн..

Доводи представника відповідача та третьої особи про те, що у ОСОБА_2 відсутній обов'язок по відшкодуванню збитків або шкоди позивачеві у зв'язку з тим, що між вчиненим правопорушенням та тілесним ушкодженням немає причинного зв'язку, та шкода повинна відшкодовуватись страховою компанією, суд до уваги не приймає. Так, підстава постановлення обвинувального вироку щодо третьої особи, не є підставою яка звільняє відповідача від обов'язку відшкодувати завдану шкоду за умови доведеності її наявності та розміру.

У розумінні ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За змістом Закону України № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2014 року водій забезпеченого автомобіля (транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована) - «БАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_3 допустив зіткнення із велосипедистом, яким керував ОСОБА_1.

Згідно ст. 35 Закону України № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Так, станом на 01.04.2016 року позивач ОСОБА_1, в порушення вимог Закону до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» таку заяву не подав.

Всупереч наведеним правовим нормам позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування витрат, понесених ним у зв'язку з лікуванням, не підлягають задоволенню.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 23, 256, 261, 267, 999, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4,5 Закону України «Про судовий збір», суд, -

В И Р І Ш И В:

позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану йому моральну шкоду, вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 15 000 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн..

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя І.Р.Волоско.