Справа № 761/3063/16-ц
Провадження № 2/761/3478/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Маліновської В.М.
при секретарі Лазоришинець К.М., Кріт І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка», третя особа: Міністерство культури України, про зобов'язання вчинити дії, -
У січні 2016 року ОСОБА_1 (Позивач-1), ОСОБА_2 (Позивач-2) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» (Відповідач), третя особа: Міністерство культури України, про зобов'язання вчинити дії, в якому просили зобов'язати Державне підприємство «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» здійснити безоплатну передачу квартири АДРЕСА_1 - приватизацію у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2; судові витрати стягнути з Відповідача на користь Позивачів.
Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що у господарському віданні (на балансі) ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка», яке належить до сфери управління Міністерства культури України, перебуває багатоквартирна жила будівля розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 167 від 02.02.1979р. Відповідачу було дозволено заселення квартир у жилому будинку по АДРЕСА_1, разом з тим, відповідно до даних Київської міської державної адміністрації жила будівля за вказаною адресою до цього часу не внесена до реєстру житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Шевченківському районі м. Києва, відтак вказана житлова будівля належить до державного житлового фонду. 14.06.1991р. Позивачу-1 було видано ордер № 49 на право зайняття сім'єю із двох осіб житлової площі в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, на підставі якого Позивачі заселилися у квартиру № 609. В подальшому на підставі рішення профспілкового комітету ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» Позивачів було переселено до іншої квартири № 606, в якій Позивачі зареєстровані і проживають до цього часу. Реалізуючи своє право на житло шляхом набуття у власність у спосіб приватизації квартири, в якій на законних підставах проживають Позивачі, ОСОБА_1 звернулась до Відповідача із заявою від 12.11.2015р. про оформлення передачі в приватну спільну сумісну власність квартири № 606 та додала необхідні документи. Однак, Відповідач, на якого Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» покладено обов'язок здійснення приватизації державного житлового фонду, який знаходиться у його господарському віданні, вимоги вказаного закону у визначені строки не виконав, відповіді на заяву про оформлення передачі в приватну спільну сумісну власність квартири № 606 від 12.11.2015р. не надав.
Міністерство культури України надало суду письмові пояснення (а.с.31-33), в яких зазначило, що відповідно до Указу Президента України від 26.11.1993р. № 565 кіностудії художніх фільмів імені О.Довженка надано статусу національного, а згідно ст. 3 Указу Президента України від 11.10.1994р. № 587 «Про національні заклади культури» - майно закладів культури, яким надано статус національних не підлягає приватизації. Готель-гуртожиток, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 перебуває на балансі Відповідача та активно ним використовується, у ньому проживають не лише працівники кіностудії, а й члени знімальних груп, відтак Кіностудія заперечує стосовно передачі вказаного майна у комунальну власність м. Києва. Крім того вказаний готель-гуртожиток розміщений на території, що належить Кіностудії на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 21 жовтня 1969р. № 1859. В листі від 16.03.2015р. № 109/02/31-2012 Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація вказала, що приватизацію державного житлового фонду по частині будинку АДРЕСА_1 доцільно проводити як квартир у житловому будинку, а не житлових приміщень у гуртожитку. Тому, для прийняття будинку на АДРЕСА_1 до комунальної власності м. Києва на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка має вирішити певний перелік питань та забезпечити подання переліку документів, необхідних для здійснення зазначеної передачі. Проте, кіностудія проінформувала, що не має можливості вирішити зазначені питання та виготовити документи, оскільки вони потребують значних фінансових витрат та зазначила, що недоцільно передавати зазначений будинок, фактично службове житло, в комунальну власність.
В судовому засіданні представник Позивачів - ОСОБА_4 надав суду письмові пояснення (а.с.39-40), в яких зазначив, що у ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» міститься вичерпний перелік об'єктів приватизації, які не підлягають приватизації, до яких не відноситься об'єкт приватизації, який є предметом судового розгляду. Окрім того, з огляду на положення Конституції України, укази Президента не можуть суперечити законам України, а довільне тлумачення та поширення його дії на правовідносини які є предметом спору є неприпустимі. Водночас, Позивачі у позовних вимогах не порушують питання передачі житлової будівлі до комунальної власності м. Києва, оскільки Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не пов'язує право громадянина на приватизацію квартири з умовою передачі житлової будівлі у комунальну власність, отже посилання третьої особи на не урегульованості питання передачі житлової будівлі чи відсутності коштів на фінансування процесу передачі до комунальної власності є абсурдним. Разом з тим, за відсутності рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів про включення жилого приміщення до числа службових, відповідне приміщення всупереч думки Відповідача, не може мати статусу службового. Представник Позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень чи пояснень по суті позовних вимог суду не надав.
Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивачів проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши представника Позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 02.02.1979р. № 167 «Про дозвіл на використання Київською кіностудією художніх фільмів ім. А.П. Довженко жилої площі в будинку АДРЕСА_1 за призначенням» встановлено, що міськвиконком рішенням № 1433 від 30 вересня 1977 року затвердив акт Державної приймальної комісії про введення в експлуатацію жилого будинку для малосімейних по вул. Довженка, який згідно з зазначеним рішенням тимчасово використовується Київською кіностудією художніх фільмів ім. А.П. Довженко як готель-гуртожиток (а.с.5).
Судом встановлено, що на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку № 49, виданого 14.06.1991р Кіностудією ім. А.П. Довженка ОСОБА_1, остання разом з сином ОСОБА_2 (1986р.н.) отримали право на зайняття кімнати АДРЕСА_1, площею 12,5 кв.м. (а.с.8). В подальшому, сім'ю ОСОБА_1 було переселено з кімнати № 609 в кімнату з більшою площею № 606, що підтверджується випискою з протоколу № 19 засідання профспілкового комітету кіностудії ім. О. Довженка від 23.03.1996р. (а.с.9).
Згідно листа Департаменту житлово-комунальної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.03.2015р. № 058/3/3-3838 встановлено, що у реєстрі житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Шевченківському районі м. Києва, затвердженому розпорядженням Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 09.12.2014р. № 640, будинок АДРЕСА_1 як гуртожиток не зареєстрований. На сьогодні статус будівлі визначений єдиним документом, а саме рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 02.02.1979р. № 167, яким Київській кіностудії художніх фільмів імені О.Довженка було дозволено тимчасово використовувати жилий будинок АДРЕСА_1 як готель-гуртожиток. Окрім того, зазначено, що оскільки будинок не відповідає технічним нормативам для гуртожитків, доцільно проводити приватизацію державного житлового фонду як квартир у житловому будинку, а не житлових приміщень у гуртожитку (а.с.6-7).
На підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Відповідача з заявою від 12.11.2015р. (вх. № 30з/зв від 12.11.2015р.), в якій просила оформити передачу в приватну спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11).
Проте, Відповідач залишив заяву ОСОБА_1 без уваги та без задоволення, жодної відповіді Позивачці-1 з обгрунтуванням причин відмови передачі АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність Позивачів, - не надав. Відповідач не ассвого представника не направив, відтак при вирішенні справи суд виходить з наявних доказів в матеріалах справи.
Статтею 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначаються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон).
Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.
Відповідно до ст. 1 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Частиною 1 статті 2 Закону визначено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (ч. 2 ст. 2 Закону).
Згідно зі ст. 3 Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.
Відповідно до п. 5 ст. 5 Закону кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Відповідно до ст. 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.
Відтак, оскільки станом на час розгляду справи будинок АДРЕСА_1 не передано до комунальної власності Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, на що вказувало Міністерство культури України в своїх поясненнях, вирішення питання щодо приватизації квартир у вказаному будинку повинна здійснюватись уповноваженим органом, створеним ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка», в господарському віданні якого знаходиться зазначений будинок. Відсутність у Відповідача спеціально створеного органу, який би був уповноважений на вирішення питання щодо приватизації державного житлового фонду, що знаходиться на балансі ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» не може бути підставою для відмови Позивачу в передачі квартири у приватну спільну сумісну власність у відповідності до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Так, зокрема наймач та члени його сім'ї повинні звернутись до органу приватизації з відповідною заявою, а орган приватизації зобов'язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.
Таким чином, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено право позивачів на одержання спірної квартири у приватну власність, Відповідач в господарському віданні якого знаходиться державний житловий фонд - АДРЕСА_1, не має права відмовити Позивачам у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Питання про судовий збір вирішується судом відповідно до положень ст.88ЦПК України.
Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.
Зобов'язати Державне підприємство «Національна кіностудія художніх фільмів ім.О.Довженка» здійснити безоплатну передачу квартири АДРЕСА_1 - приватизацію у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Стягнути з Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів ім.О.Довженка» на користь ОСОБА_1 3 045,00грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя: