Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1417/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

14.06.2016 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гусак А.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа: відділ Держземагенства у Новоукраїнському районі Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання недійсними та скасування наказів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Головного Управління Держземагенства у Кіровоградській області, третя особа - Відділ Держземагенства у Новоукраїнському районі про визнання наказів Головного управління недійсними та їх скасування та про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_2 зазначила, що вона на підставі рішення Новоукраїнського районного суду від 24.12.2010 року у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 набула право власності на Фермерське господарство ім. Грушевського та право постійного користування земельною ділянкою площею 41,1 га. на території Сотницько-Балківської сільської ради.

24.10.2014 року вона звернулася до Відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі з питання надання земельній ділянці кадастрового номера, але отримала 16.12.2014 року відмову. Згодом їй стало відомо, що 16.12.2014 року між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки, яка перебуває у неї в користуванні, і її право користування не припинялося та підтверджено державним актом від 28.11.1996 року.

Посилаючись на це, позивач просила визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області від 14.10.2014 р. про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та від 03.12.2014 року про передачу в оренду земельної ділянки ОСОБА_3 та визнати договір оренди земельної ділянки від 16.12.2014 року недійсним.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду від 14.07.2015 року до участі у справі, у якості співвідповідача, залучено Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (а.с.59).

Рішенням Новоукраїнського районного суду від 03.08.2015 року позов задоволено частково.

Договір оренди від 16.12.2014 року визнано недійсним.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач вважає, що позивач ОСОБА_2 не довела порушення її прав, оскільки вона не отримала державний акт на право постійного користування землею.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача з доводами скарги не погодився.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець набув право постійного користування земельною ділянкою відповідно до раніше діючого законодавства, а саме ст. 51 Земельного кодексу України в редакції 1990 року. Відповідно до норм Земельного кодексу України в редакції 1990 року, який діяв на час набуття спадкодавцем права постійного користування та норм діючого законодавства смерть особи користувача земельної ділянки не є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що земельна ділянка була надана ОСОБА_4 - голові ФГ (спадкодавцю) у постійне користування. Право ОСОБА_4 на постійне користування земельною ділянкою посвідчено державним актом.

Право постійного користування виникає в силу відповідного рішення її власника (розпорядника). Тобто, місцева рада, яка розпоряджалася земельними ділянками в межах відповідної території такої ради як в межах населеного пункту так і за його межами до 2002 року приймала рішення про надання ОСОБА_4 у постійне користування земельної ділянки для створення та ведення ФГ. При цьому, право постійного користування земельною ділянкою є виключно правом користування особи, якій це право надане, і яке не може бути передане іншій особі.

Разом з тим, якщо право постійного користування земельною ділянкою для ведення ФГ було посвідчено державним актом та внесено до складеного капіталу цього господарства (ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство), таке право успадковується.

Згідно ч. 2 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Даною нормою права визначена можливість відчуження і передачі земельної ділянки у порядку спадкування право на користування якою отримано у відповідності із договором який укладено між її власником та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою, у відповідності до ч. 1 ст. 407 ЦК України.

Оскільки право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_4 набув відповідно до Державного акту, який ним отримано до набрання чинності діючим Цивільним Кодексом України, то за таких умов, для передачі земельної ділянки у порядку спадкування не можуть бути застосовані положення ст. 407 ЦК України щодо обовязкового договірного порядку передачі землі у користування.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це не заперечують сторони, що рішенням Новоукраїнського районного суду від 24.12.2010 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 визнано право власності на Фермерське господарство ім. Грушевського в с. Сотницька Балка Новоукраїнського району Кіровоградської області та право на постійне користування земельною ділянкою площею 41,1 га на території Сотницько-Балківської сільської ради, що підтверджено Державним Актом КР № 129 від 28.11.1996 р., який видано на імя ОСОБА_4 (а.с.14-16).

Пленум Верховного Суду України у постанові № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» розяснив, що відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, поки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Наведене свідчить, що входити в обговорення законності та обґрунтованості ухваленого судом рішення, яке набрало законної сили, та переоцінювати встановлені в ньому обставини, суд при розгляді іншої справи не має передбачених законом повноважень.

Колегією суддів, з врахуванням висновків колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловлених у ухвалі по даній цивільній справі від 30 березня 2016 року, досліджено надані сторонами докази та встановлено, що право на постійне користування спірною земельною ділянкою у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 визнано за ОСОБА_2 рішенням суду. Зазначене рішення в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили і тому ця обставина є встановленою і не може переоцінюватись судом при розгляді позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа: відділ Держземагенства у Новоукраїнському районі Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання недійсними та скасування наказів.

Оскільки право на постійне користування спірною земельною ділянкою у порядку спадкування за законом набуто позивачем у відповідності до рішення суду, висновки якого на даний час є законними, то ОСОБА_2 не позбавлена можливості в установленому порядку укласти із власником земельної ділянки договір, укладення якого передбачено ч. 1 ст. 407 ЦК України, у якому узгодити всі умови користування земельною ділянкою.

Про можливість звернення ОСОБА_2 до власника земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування нею зазначає також і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі, по даній цивільній справі, від 30 березня 2016 року.

В той же час, колегія суддів не може погодитись із доводами відповідача та його представника, що договором, який оспорюється позивачем, права ОСОБА_2 не порушуються.

Так як предметом спору є договір оренди земельної ділянки яка надавалась ОСОБА_4 для створення фермерського господарства, власником якого після смерті ОСОБА_4 є позивач, і яке не може існувати за відсутності земельної ділянки яка надавалась під його створення, то передача зазначеної земельної ділянки у користування відповідачу без вилучення її у особи за якою рішенням суду визнано право на користування цією земельною ділянкою, порушує права цієї особи.

Отже, суд дійшов правильного висновку про те, що укладенням договору оренди від 16.12.2014 року між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області і ОСОБА_3 порушується право ОСОБА_2 на реалізацію успадкованого нею права постійного користування земельною ділянкою (отримати кадастровий номер земельної ділянки, здійснити заходи щодо реєстрації прав та користуватися землею за цільовим призначенням, укладення договору оренди).

Визначаючи договір оренди землі недійсним, суд правильно виходив з того, що він порушує права позивача, а тому цей правочин суперечить закону (ч.1ст.203, ст.215 ЦК України).

Наведене свідчить про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни цього рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий судя ОСОБА_5

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_6