АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2016 у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_3 про визнання припиненою поруки і забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором від 16.05.2007 №014/0911/74/109797 та договір поруки від 16.05.2007 №014/0911/74/109797, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником кого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Підставою для визнання договору поруки припиненим позивач вважає те, що додаткові угоди до кредитного договору від 16.05.2007 № 014/0911/74/109797, які укладено між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в тому числі і додаткову угоду від 13.03.2008 № 34, було укладено без його участі, як поручителя, згоди та повідомлення його про зміну основного зобов'язання, забезпеченого порукою, в бік збільшення, що є порушенням його прав, які гарантовано нормою ч.1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2016 позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим - задоволено частково.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки № 14/0911/74/109797 від 16.05.2007 укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2.

Справа № 757/4970/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6760/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення. Також зазначає, що зміна графіку платежу за кредитним договором на час надання кредитних канікул та зміна методу нарахування процентів для позикової заборгованості не призвели до збільшення відповідальності поручителя у зв'язку із отриманням кредиту і не призвели до збільшення періоду за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, а тому вважає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення поруки. Крім того вказує, що поручителем не надано жодного доказу на підтвердження збільшення відносно нього, як поручителя, відповідальності за кредитним договором. А також судом першої інстанції не встановлено ту обставину, при якій за договором поруки поручитель відповідає перед банком за порушення зобов'язань боржником лише за основним договором; відповідальність поручителя за зобов'язаннями боржника за додатковими угодами до основного договору умовами договору поруки не передбачалась. Враховуючи вищевикладене вважає рішення суду необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Позивач та його представник заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись ст.ст.303-1, 305 ч. 2 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 16.05.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (змінило найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та третьою особою ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/0911/74/109797 (а. с. 7-8).

Відповідно до умов договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 147460,00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 12,5% річних зі строком повернення кредиту до 16.05.2027.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 16.05.2007 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № 014/0911/74/109797 (а.с. 5-6), відповідно до якого сторони встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати за борговими зобов'язаннями боржника, які виникають з кредитного договору, а саме: повернути кредит у розмірі 147460,00 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) та інші умови кредитного договору в повному обсязі.

13.03.2009 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та третьою особою ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 34 до кредитного договору № 014/0911/74/109797 (а. с. 9).

Пунктом 1 додаткової угоди було визначено, що на період з 13.03.2009 зменшено розмір щомісячних платежів до розміру процентів, а саме до 550,00 доларів США.

Відповідно до п.3 додаткової угоди, протягом строку кредитних канікул різниця між розміром щомісячного платежу позичальника відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів та власним внеском позичальника, визначеного в п. 2 цієї додаткової угоди (тобто 550,00 доларів США), підлягає сплаті позичальником в рахунок додаткових траншів кредиту, що видаються кредитором позичальнику і відносяться на збільшення розміру кредиту в строки з 15.03.2009 по 15.02.2010.

У зв'язку із видачею зазначених додаткових траншів, сума кредиту за кредитним договором складатиме 153490, 83 долари США.

Пунктом 4 додаткової угоди визначено, що графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту слід викласти в новій редакції в Додаток №1 та №2 до цієї додаткової угоди, які є невід'ємною частиною податкової угоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач був повідомлений про збільшення розміру його відповідальності за основним зобов'язанням, та що він надав згоду на таку зміну.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Однією з підстав припинення поруки є такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У договорі поруки відсутня умова, що збільшення обсягу відповідальності можливе без узгодження з поручителем, тобто без його повідомлення про такі зміни.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, без згоди ОСОБА_2 як поручителя, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 34 від 16.05.2007 про надання кредитних канікул, відповідно до умов якої на період з 13.03.2009 до 13.03.2010 зменшено розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру процентів на наступних умовах. Відповідно до п. 3 додаткової угоди, протягом строку кредитних канікул різниця між розміром щомісячного платежу позичальника відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів та власним внеском позичальника, визначеного в п. 2 цієї додаткової угоди (тобто 550,00 дол. США), підлягає сплаті позичальником в рахунок додаткових траншів кредиту (957, 54 дол. США), що видаються кредитором позичальнику і відносяться на збільшення розміру кредиту в строки з 15.03.2009 по 15.02.2010. Таким чином несплачена сума чергових платежів по тілу кредиту була включена до суми наступних чергових платежів. Відповідно, проценти були нараховані на суму заборгованості що залишилась. Проте протягом строку дії кредитних канікул боржником також сплачувались передбачені договором проценти. А отже мало місце збільшення суми заборгованості за кредитним договором, що і відображено сторонами в умовах додаткової угоди, де сума кредиту за кредитним договором склала 153490, 89 дол. США, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, а саме: кредитором позичальнику було видано додаткові транші кредиту для сплати позичальником різниці між розміром щомісячного платежу позичальника відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів та власним внеском позичальника, визначеного в п. 2 додаткової угоди (550,00 дол. США), та які, в свою чергу, відносились на збільшення розміру кредиту. Тобто загальна сума кредиту була збільшена за рахунок надання додаткових траншів згідно додаткової угоди.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання поруки припиненою за договором поруки від 16.05.2007, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 оскільки збільшення розміру відповідальності за основним зобов'язанням без згоди поручителя призвело до збільшення обсягу його відповідальності.

Посилання представника відповідача на те, що хоча зобов'язання ОСОБА_3 перед банком і збільшилося, проте воно не розповсюджується на позивача так як відповідальність ОСОБА_2 обмежена умовами договору поруки розміром зобов'язань 147460, 00 дол. США, і є граничною, а тому фактично обсяг його відповідальності не збільшився, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання боржниками усіх зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитних договорів, а саме повернути кредит в розмірі 147460, 00 дол. США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги і в тій частині, що позивачем невірно обраний спосіб захисту, оскільки припиненою, у відповідності до ст. 599 ЦК України може бути порука, а не відповідний правочин, а такий спосіб захисту порушеного права, як визнання договору поруки припиненим не узгоджується із нормами ст. 16 ЦК України та ст. 599 ЦК України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про визнання припиненим договору поруки на підставі ч.1 ст. 559, позивач посилався на невизнання банком зазначеного факту.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

За положеннями ч. 1 ст. 559 припинення поруки у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок збільшення обсягу його відповідальності, презюмується.

А тому та обставина, що ОСОБА_2 просив суд визнати припиненим договір поруки, а не просив визнати поруку припиненою, як це передбачено ч.1 ст.559 ЦК України, не свідчить про те, що він обрав невірний спосіб захисту свого порушеного, на його думку, права. Так, зі змісту позовної заяви, її обґрунтування, посилання на ст. 559 ЦК України вбачається, що позивач фактично просив суд визнати поруку припиненою і саме з цього і виходив суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: