Справа № 745/493/16-ц Провадження № 22-ц/795/2154/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Стельмах А. П. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Висоцької Н.В., Тагієва С.Р.
при секретарі:Шапко В.М.
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, - третя особа: ОСОБА_5, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 20.10.2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 12.08.2016 року і до досягнення ОСОБА_5 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_7 судовий збір на користь держави в розмірі 551 грн. 20 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на її користь, як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення нею 23 років. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги положення статей 182, 199, 202, 203 Сімейного кодексу України. Крім того, як вказує ОСОБА_5, в рішенні суду зазначена стаття 81 ЦПК України, яка була виключена з ЦПК України в 2011 році. ОСОБА_5 зазначає, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги її витрати на навчання та проживання, також суд не прийняв до уваги слабкий стан здоров'я ОСОБА_5, необхідність щорічного санаторно-курортного лікування, проходження курсу масажу. ОСОБА_5 вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував того, що вона потребує посиленого повноцінного харчування, значна кількість коштів витрачається на придбання методичної літератури, отримання всебічного розвитку, а також на щорічну оплату гуртожитку. Доводи апеляційної скарги також зазначають, що судом не враховано дохід матері - ОСОБА_6, яка має незадовільне матеріальне становище, утримує ще одну дочку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, і разом з ОСОБА_6 проживає її матір ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 яка має слабкий стан здоров'я. При цьому, як вказує ОСОБА_5, відповідач має високу заробітну плату, транспортний засіб, щорічно оздоровлюється, не має на утриманні інших дітей.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновку рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.96).

ОСОБА_5 є студенткою Інституту підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, форма навчання - бюджетна (а.с.4,13).Розмір отриманої стипендії ОСОБА_5 за період з вересня 2015 року по травень 2016 року, відповідно до довідки Національного університету імені Ярослава Мудрого №531 від 22.06.2016 року (а.с.13), склав 7425 грн. Згідно виписки з медичної картки, ОСОБА_5 має діагноз: "Запала деформація грудної клітки І ст." (а.с.80).

Як вбачається з довідки № 246 від 09.06.2016 року про суму виплаченого доходу (а.с.11), ОСОБА_6, яка працює на посаді директора Сосницького районного ЦСССДМ, за період з грудня 2015 року по травень 2016 року мала суму виплаченого доходу в розмірі 12 807 грн. 68 коп.

Згідно довідки про доходи № 05-06/1604 від 21.09.2016 року (а.с.48), загальна сума доходу ОСОБА_7, який займає посаду голови Сосницької районної державної адміністрації, за період з березня 2016 року по серпень 2016 року становила 65 734 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог заявленого позову, суд першої інстанції виходив з правового аналізу норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи. Зокрема, приймаючи до уваги приписи статей: 182, 199, 200 Сімейного кодексу України, а також те, що ОСОБА_5 отримує стипендію, її стан здоров'я, розмір доходу відповідача, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог заявленого позову, а саме, про стягнення аліментів з відповідача на утримання ОСОБА_5 до досягнення нею 23 років, за умови, що вона буде продовжувати навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та фактичними обставинами справи, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Як регламентують правила статтей: 141, 198 Сімейного кодексу України, і мати, і батько мають рівні обов'язки щодо утримання своїх, в тому числі і повнолітніх дітей у випадках, встановлених законом.

Відповідно до правил ч.1, ч.2 статті 199 Сімейного кодексу України, яка регламентує обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно ч.1 статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення.

Також при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги роз'яснення пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог заявленого позову узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, а саме, з приписами статей: 141, 182, 199,200 Сімейного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що на утриманні ОСОБА_6 знаходиться ще одна повнолітня дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки відповідно до приписів статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_6 проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка має слабкий стан здоров'я, виходячи з приписів статті 200 Сімейного кодексу України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги можливість надання такого утримання другим з батьків.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги тих обставин, що відповідач має транспортний засіб та щорічно оздоровлюється, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами по справі в розумінні статей 58,59 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив статтю 81 ЦПК України, яку було виключено з ЦПК України на підставі Закону № 3674-VІ від 08.07.2001 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Оскільки відповідно до приписів ч.2 статті 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань. Крім того, необхідно зазначити, що як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, обґрунтування висновків суду не базується на зазначеній статті.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують висновку суду першої інстанції щодо відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 117 грн., які були витрачені ОСОБА_6 на оформлення довіреності щодо представництва інтересів ОСОБА_5, оскільки вказані витрати ОСОБА_6 не відносяться до судових витрат в розумінні приписів статті 79 ЦПК України, яка регламентує види судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: