Справа № 748/2548/15-ц Провадження № 22-ц/795/1983/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Криворученко Д. П. Доповідач - Бечко Є. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6, представників відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів та ОСОБА_5 на рішення Чернігівського районного суду від 04 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів про зобов'язання провести повний розрахунок при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

В вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про стягнення з КЕВ м.Чернігів недоплаченої заробітної плати за 2014-2015 роки, а саме: премії до 8 Березня за 2014-2015 роки; матеріальної допомоги до відпустки за 2014 рік та компенсації за 6 днів роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю селищі Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області, як постраждалій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4 та стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 15 липня 2015 року.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що при звільненні відповідачем не було сплачено їй всіх належних коштів. За не проведення повного розрахунку при звільнені з роботи організація повинна виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Чернігівського районного суду від 04 листопада 2015 року позов ОСОБА_5 до КЕВ м.Чернігів про зобовязання провести повний розрахунок при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково, стягнуто з КЕВ м. Чернігів на користь ОСОБА_5 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в розмірі посадового окладу сторожа матеріального складу КЕВ м. Чернігів.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням КЕВ м.Чернігів в особі начальника, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, просив дане рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік скасувати, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що КЕВ м.Чернігів фінансується з Державного бюджету України, судом першої інстанції проігноровано ту обставину, що розрахунком фонду оплати праці працівників КЕВ м.Чернігів на 2014 рік по матеріальному складу не передбачено видатків ні на посаду сторожа матеріального складу, ні працівнику ОСОБА_5, тому у відповідача була відсутня можливість і підстави для нарахування та виплат сум, заявлених ОСОБА_5

Також апелянт КЕВ м.Чернігів зазначає, що судом першої інстанції в рішенні не визначено, в якому саме розміру має бути виплачена допомога на оздоровлення за 2014 рік.

Крім того, з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулась ОСОБА_5 та, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Чернігівського районного суду від 04 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення на її користь премії до 8 Березня за 2014-2015 роки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій оскаржуваній частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 зводяться до того, що спір між сторонами щодо виплати премії до 8 Березня існував, і в судовому рішенні було відображено про письмові звернення позивача до відповідача щодо виплати даної премії. Також апелянт вважає, що фактично вона не працювала в КЕВ м.Чернігова станом на 8 березня 2014 року та 2015 року, оскільки була незаконно звільнена та в ці періоди захищала свої трудові права у суді. Тобто, зазначає, що фактично не виконувала свої трудові обовязки та не вносила своєю працею особистий вклад саме з вини відповідача. Крім того, на думку апелянта, премія до 8 Березня не являється заохоченням за внесений працею вклад, а є виплатою до свята.

Також апелянт ОСОБА_5 не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у стягненні середнього заробітку за затримку при звільненні. Адже визнавши, що відповідач не виплатив позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення за 2014 рік, суд неправомірно відмовив у стягненні середнього заробітку та не застосував положення ст.116 КЗпП України.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга КЕВ м.Чернігів підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 відхиленню виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної допомоги за 2014 рік, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з наказом Міністерства оборони України від 24 січня 2006 року №28 та колективним договором по КЕВ м.Чернігів адміністрація зобовязана у межах фонду заробітної плати, затвердженого кошторисом на рік, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у розмірі одного посадового окладу на рік.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення премії до 8 Березня за 2014, 2015 роки, з урахуванням приписів наказу Міністерства оборони України від 24 січня 2006 року №28 «Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України» та Положення про преміювання у КЕВ м.Чернігова, виходив із того, що ОСОБА_5 не працювала у період з 01 грудня 2013 року до 17 вересня 2014 року та з 18 вересня 2014 року до 30 жовтня 2014 року (включно), а тому не вносила особистий внесок у загальні результати роботи.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення на користь ОСОБА_5 компенсації за 6 днів роботи у зоні посиленого радіологічного контролю, суд виходив з того, що з 01 січня 2015 року скасовано визначення, як такої, зони посиленого радіоекологічного контролю.

В даній частині ні апелянт ОСОБА_5, ні апелянт КЕВ м.Чернігів рішення суду не оскаржують.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з того, що ОСОБА_5 у день звільнення не працювала і після звільнення не предявляла до сторони відповідача вимоги про розрахунок.

Проте повністю погодитись з такими висновками колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області не може.

На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_5 перебувала у трудових відносинах з КЕВ м.Чернігів та на підставі наказу №129 від 15 липня 2015 року була звільнена з посади сторожа матеріального складу з 18 липня 2015 року за угодою сторін, за п.1 ст.36 КЗпП України, в останній день відпустки, з виплатою грошової компенсації за 3 календарні дні невикористаної нею основної відпустки за період роботи з 01 червня 2015 року по 18 липня 2015 року (а.с.2, 92 т.1).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року було визнано незаконними та скасовано накази начальника КЕВ м.Чернігова від 24 листопада 2014 року №142 про застосування до ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у виді звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України та від 04 грудня 2014 року № 244 про звільнення ОСОБА_5 з роботи з посади сторожа матеріального складу за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_5 на роботі на посаді сторожа матеріального складу КЕВ м.Чернігова з 03 листопада 2014 року та стягнуто з КЕВ м.Чернігова на користь ОСОБА_5 2888 грн. 89 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці рішення апеляційного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року про поновлення на роботі, за період з 18 вересня 2014 року по 30 жовтня 2014 року (включно) та 9691 грн. 76 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 листопада 2014 року по 30 березня 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року ОСОБА_5 було поновлено на посаді сторожа матеріального складу у КЕВ м.Чернігів з 01 грудня 2013 року та стягнуто на її користь 26759 грн. 48 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2013 року по 17 вересня 2014 року. Рішення судів виконано.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що у день звільнення працівника йому має бути повністю виплачені всі суми, що належать йому від підприємства,установи, організації при звільненні.

КЕВ м. Чернігова є структурним підрозділом Збройних сил України, який повністю фінансується з бюджету.

Відповідно до положень ст.13 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників установ і організацій, що фінансується з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах асигнувань та інших позабюджетних доходів.

З колективного договору вбачається, що відповідно до положень п. 4.2 Умов оплати праці, командири військових частин у межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах, мають право надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік. Відповідно до положень п.7.5 Колективного договору, в межах фонду заробітної плати, затвердженого кошторисом на рік, працівникам надається матеріальна допомога, у тому числі на оздоровлення, в розмірі одного посадового окладу на рік (а.с.32-42 т.1).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2002 року № 1298, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій надано право у межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах, надавати працівникам цих установ, закладів та організацій матеріальну допомогу, зокрема на оздоровлення в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік.

Таким чином, під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна допомога для оздоровлення.

Пунктами 7, 8 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам розяснено, що оскільки, відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено,- власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності,- з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Слід також враховувати, що умови та розмір оплати праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Згідно з ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

В апеляційному суді встановлено, що розрахунком фонду оплати праці працівників (невійськовослужбовців) КЕВ м.Чернігів на 2014 рік, яким затверджено фонд оплати праці КЕВ м.Чернігів не передбачено видатків на посаду сторожа ОСОБА_5

Також вбачається, що ОСОБА_5 зверталась до КЕВ м.Чернігів з заявою від 04 червня 2016 року надати їй 36 днів невикористаної відпустки з 12 червня 2015 року згідно ст.3 Закону України «Про відпустки» з наступним звільненням за згодою сторін. Датою звільнення вважати останній день щорічної відпустки 18 липня 2015 року. Крім того вона просила виплатити їй матеріальну допомогу за 2015 рік (а.с.90 т.1).

Згідно наказу №98 від 05 червня 2015 року по КЕВ м.Чернігів ОСОБА_5 надано 12 календарних днів основної відпустки за період роботи з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року та 24 календарних днів основної відпустки за період роботи з 01 червня 2014 року по 31 травня 2015 року, а всього 36 календарних днів з 12 червня по 18 липня 2015 року, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік у розмірі посадового окладу на підставі наказу Міністра оборони України від 24 січня 2006 року (а.с.91, 93 т.1).

Отже, враховуючи те, що матеріальна допомога на оздоровлення надається один раз на рік, що витрати на оплату праці, в т.ч. на преміювання та надання матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_5, як сторожа матеріального складу, не передбачені фінансуванням фонду оплати праці на 2014 рік, тому отримати матеріальну допомогу за 2014 рік вона не вправі.

Тому, оскільки у КЕВ м.Чернігова не було підстав та коштів для виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за 2014 рік при її звільненні та в цій частині доводи апеляційної скарги КЕВ м.Чернігова підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_5, що вона не працювала в період виплати премії до свята 8 березня у звязку з незаконним звільненням, то слід зазначити, що судом першої інстанції повно та всебічно було досліджено обставини та прийнято законне рішення про відмову в цій частині.

Так, відповідно до положень ч.2ст.2 Закону України «Про оплату праці», премії є додатковою заробітною платою за спеціальними системами і положеннями, належать до заохочувальних та компенсаційних виплат.

Виходячи із змісту ст.ст.8,12 Закону України «Про оплату праці» будь-яких державних норм і гарантій щодо преміювання не передбачено, правове регулювання преміювання належить до кола повноважень підприємства.

Судом встановлено та у рішенні зазначено, що на дату винесення наказів начальника КЕВ м.Чернігова від 04 березня 2014 року та від 04 березня 2015 року про заохочення працівників з нагоди Міжнародного жіночого дня, в яких за досягнуті високі показники в роботі, зразкову трудову дисципліну та з нагоди Міжнародного жіночого дня 8 Березня працівники нагороджувалися грошовою премією, ОСОБА_5 формально та фактично не перебувала в трудових відносинах з відповідачем, не знаходилась на робочому місці і не виконувала покладені згідно посадової інструкції обовязки, і тому вирішуючи питання про преміювання, яке безпосередньо повязане з результатами праці, відповідач на основі локального положення про преміювання та в межах фонду оплати праці вирішив питання про заохочення працівників. Тому підстави для стягнення таких премій з відповідача в примусовому порядку на користь позивача відсутні.

Також виплата премій є правом начальника КЕВ м.Чернігів та ні положенням про преміювання працівників, ні Умовами оплати праці, не передбачено обовязку їх виплати всім працівникам відділу.

Згідно положення про преміювання працівників КЕВ м.Чернігів керівництво відділу має право преміювати працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах коштів на оплату праці. Підставою для виплати премії є наказ начальника КЕВ м. Чернігів. Розрахунковий розмір премії кожному працівникові визначається шляхом множення суми нарахованої йому заробітної плати за фактично відпрацьований час у даному місяці на коефіцієнти співвідношення загальної суми місячного фонду преміювання до нарахованої загальної суми заробітної плати всім працівникам КЕВ за фактично відпрацьований час (а.с.80-82 т.1).

Тобто, премія це основний вид додаткової, понад основну заробітну плату, винагороди, яка виплачується працівникам за результатами їх трудової діяльності та виробництва в цілому за показниками та умовами оцінки цих результатів, визначеними підприємством; порядок нарахування та виплати премій регулюється локальними нормативними актами.

Враховуючи вищевикладене не підлягають також задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, оскільки відповідачем позивачці здійснено всі належні виплати, не порушено строків розрахунку при звільнені ОСОБА_5, то відсутні підстави для відповідальності його перед позивачем за ст.ст.117, 237-1 КЗпП України.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з КЕВ м.Чернігова на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі посадового окладу.

Також, враховуючи, що загалом по всім позовним вимогам ОСОБА_5 відмовлено, то підлягає скасуванню рішення суду і щодо стягнення судового збору з відповідача в дохід держави в сумі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду від 04 листопада 2015 року в частині стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів на користь ОСОБА_5 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі посадового окладу сторожа матеріального складу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів та в частині стягнення судових витрат з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів в дохід держави скасувати, відмовивши у задоволенні позову у цій частині.

В іншій частині рішення Чернігівського районного суду від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: