Єдиний унікальний номер 243/6816/15-ц
Номер провадження 2/243/19/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2016 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Носовської Л.О.
при секретареві Воліковій О.О.
за участі адвоката Прокопцева С.В.
представника відповідача Василика Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов`янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з 22 до 29 січня 2015 року ОСОБА_2 , будучи прикомандированим до відділу оперативного забезпечення Штабу АТО, який розташований у місті Краматорськ Донецької області, виконував бойове розпорядження в місті Ізюм Харківської області, використовуючи спеціальну машину - автомобільний кран марка МАЗ, модель 5337 (КС КТА), рік випуску 2008, оранжевого кольору, шасі № НОМЕР_3 , тип засобу спеціальний, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) розташованій в с. Старичі, Яворівського району, Львівської області.

30.01.2015 року близько 16 години після виконання поставлених завдань ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп,яніння , на керованій ним зазначений спецмашині , рухаючись по вул. Орджонікідзе у місті Краматорськ Донецької області зі сторони міста Слов`янська, та під`їхавши до перехрестя із вул. Маяковського, перед виконанням маневру - повороту ліворуч на вул. Маяковського не переконався, що така зміна руху буде безпечною та не створить перешкод і небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, та не надав дорогу, вантажному автомобілю «Івеко» реєстраційний номер НОМЕР_5 із бортовим тентовим напівпричепом, яким керував позивач та рухався у зустрічному йому напрямку по вул. Орджонікідзе. Розпочавши виконання маневру, керований ОСОБА_2 автомобільний кран своїми габаритами - підйомною стрілою виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення крана з вантажним автомобілем «Івеко» Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, автомобілю позивача спричинені механічні пошкодження.

Вироком Краматорського міського суду від 08.04.2015р. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 415 ч. 1 КК України, тобто у порушенні правил водіння спеціальної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Івеко» складає 123127,00 грн. За послуги по складанню калькуляції позивачем сплачено 550 грн. За час лікування позивачем було витрачено грошові кошти на придбання ліків на загальну суму 14537,17 грн.
Окрім того, неправомірними діями відповідача позивачеві спричинена моральна шкода у розмірі 100000,00 грн., яка виразилася у тому, що в результаті ДТП він фактично втратив своє здоров`я, невідомі наслідки отриманої травми, позивачеві у подальшому передбачається тривале лікування та фактична втрата його автомобіля, також він переніс нервове потрясіння та навантаження, його переживання усилились відмовою ОСОБА_2 надати йому матеріальну допомогу у відновлюванні належного йому автомобіля. Із-за дій ОСОБА_2 позивач витрачає свій час на відвідування міліції, експерта, юридичної консультації та суду, що доставляє йому додаткові незручності. В результаті дій ОСОБА_2 позивач змушений був займати кошти у своїх родичів, знайомих для проведення ремонту автомобіля та свого лікування. З дня здійснення ДТП, тобто з 30.01.2015року пошкоджений автомобіль тривалий час не експлуатується, що викликало значні труднощі та незручності для позивача і його родини. Даний автомобіль був придбаний в зв`язку з життєвою необхідністю, позивачеві щодня необхідний автомобіль для забезпечення нормальної життєдіяльності та праці. В зв`язку з даними обставинами в позивача загострилися серцеві болі, розладився сон, з`явилися головні болі, безсоння, почуття занепокоєння, стан депресії, дратівливість і запальність, хоча раніше такого не спостерігалося. В судовому засіданні позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 102421,04 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 14537,17 грн. витрат на лікування, 100000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. та витрати на проведення дослідження і експертизи в розмірі 4374,80 грн.

Позивач, ОСОБА_1 , та його адвокат Прокопцев С.В., підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог, в позові просив відмовити.

Позивач не надав суду доказів щодо можливості придбання пошкодженої кабіни у інших осіб / установ/, долі пошкодженого автомобіля на час вирішення спору, його місцезнаходження, забезпечення зберігання в тому ж вигляді і матеріальному стані, який він мав на момент експертного дослідження, можливості його транспортування на територію військової частини після відшкодування його вартості. Не визнається відповідачем і сума 550,00 грн., заявлена позивачем до стягнення як вартість послуг по складанню калькуляції. Грошові кошти, витрачені позивачем на придбання ліків в сумі 14537,17 грн. позивач підтверджує доданими копіями чеків та квитанцій. Проте зазначені витрати не підтверджуються окремим додатком до історії хвороби позивача листком призначення лікаря, з якого б можна було зробити висновок про вид призначених препаратів та матеріалів, їх кількість, дати призначення та зв`язок таких витрат із лікуванням від наслідків ДТП. У наданих чеках більшість зазначених медичних препаратів (ліки, перев`язочні засоби, тощо) не зазначені у виписці із історії хвороби №963, приєднаної до матеріалів справи. В чеках містяться загальні найменування, найменування продукції, не пов`язаної з отриманим позивачем лікуванням.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, зазначив наступне. Проаналізувавши зазначені позивачем фізичні та душевні страждання, приходить до висновку про їх матеріальну природу. Життєві складнощі, завдані позивачу, мають ознаки матеріальної шкоди, розмір і підстави відшкодування яких зазначені позивачем в позовній заяві та сформульовані як погашення витрат на ремонт авто, витрати на правову допомогу, сплата судових витрат. Крім того, ОСОБА_2 частково відшкодована завдана позивачеві шкода в сумі 20000 грн., автомобіль ремонту не підлягає, квитанції про придбання ліків не підтверджені листком призначення лікуючого лікаря, тому умови, які могли б спричинити моральні страждання, позивачем очевидно надумані. Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що відсутні документально підтверджені відомості про фактично понесені стороною витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, не надано фактичних даних про кількість годин, проведених представником у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, з чого б можна було зробити висновок про відповідність розміру стягуваних витрат вимогам закону.

Третя особа, ОСОБА_2 , просив розглянути справу за його відсутності, заперечень на позовну заяву не має.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Вироком Краматорського міського суду від 08.06.2015 року встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову строкову службу на різних посадах, у тому числі, на посаді водія. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 10.08.2014р. №177 молодшого сержанта ОСОБА_2 , мобілізованого на підставі Указу Президента України від 21.07.2014р. №607/2014 «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 26.07.2014р. №00748, призначено на посаду інструктора навчально-тренувального комплексу циклової комісії підготовки інженерних підрозділів цієї частини. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 08.11.2014р. №52 ОСОБА_2 відряджено до міста Краматорськ Донецької області для виконання завдань за призначенням у складі сил, які приймають участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (далі - АТО), де останнього наказом керівника АТО від 28.12.2014р. №113 включено до складу таких сил та засобів.

У період з 22.01.2015р. до 29.01.2015р. ОСОБА_2 , будучи прикомандированим до відділу оперативного забезпечення Штабу АТО, який розташований у місті Краматорськ Донецької області, виконував бойове розпорядження в місті Ізюм Харківської області, використовуючи спеціальну машину - автомобільний кран «МАЗ-5337», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).

30.01.2015року після виконання поставлених завдань ОСОБА_2 за невстановлених обставин вжив алкогольні напої та на керованій ним спеціальній техніці - автомобільному крані «МАЗ-5337», реєстраційний номер НОМЕР_4 рухався з міста Ізюм Харківської області до Штабу АТО, розміщеного у місті Краматорськ Донецької області. 30.01.2015року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул. Орджонікідзе у місті Краматорськ Донецької області зі сторони міста Слов`янська, та під`їхавши до перехрестя із вул. Маяковського, перед виконанням маневру - повороту ліворуч на вул. Маяковського не переконався, що така зміна руху буде безпечною та не створить перешкод і небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, та не надав дорогу вантажному автомобілю «Івеко» реєстраційний номер НОМЕР_5 із бортовим тентовим напівпричепом під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному йому напрямку по вул. Орджонікідзе. Розпочавши виконання маневру, керований ОСОБА_2 автомобільний кран своїми габаритами - підйомною стрілою виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення вантажного автомобіля «Івеко» реєстраційний номер НОМЕР_5 із автомобільним краном «МАЗ-5337» реєстраційний номер НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Краматорського міського суду від 08.06.2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 415 ч. 1 КК України, тобто у порушенні правил водіння спеціальної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, та призначено покарання за цією статтею у вигляді 3 років позбавлення волі. В силу ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3 роки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, це судове рішення є обов`язковим для суду лише щодо з`ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Інші, прийняті в рамках кримінальної справи постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі, необхідно також вказати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого).

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Стаття 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє таким джерелом на відповідній правовій підставі. Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник.

В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №7 від 08 липня 1994 року, №11 від 30 вересня 1994 року, №15 від 25 травня 1998 року, №9 від 24 жовтня 2003 року) / далі Постанова 27.03.1999 року /вказано, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.

Крім того, надано приблизний перелік власників джерел підвищеної небезпеки, до яких, зокрема, належать власники джерел підвищеної небезпеки (кооперативи, акціонерні товариства, громадяни тощо); організації, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на праві повного господарського відання або на праві оперативного управління (державні підприємства та установи); організації та громадяни, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на підставі відповідних договорів (договору оренди, підряду); громадяни, які мають доручення на керування транспортним засобом; організації, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на підставі адміністративного акта про передачу їх у тимчасове користування.

Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки, в зв`язку з трудовими відносинами з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнута до відповідальності лише самим власником джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.

Згідно з роз`ясненнями п. 5 зазначеної вище Постанови під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст.1172 ЦК України, суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбаченихст.1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Не впливають на виникнення обов`язку власника джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов`язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях.

В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»/ далі Постанова від 01.03.2013 року/, та в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках, зазначено, що відповідачем за таких правовідносин виступають: власник транспортного засобу; винна особа-власник транспортного засобу; винна особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом; власник (власник) транспортного засобу, недбалість якого сприяла неправомірному заволодінню ним; роботодавець - за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків; страхова компанія - за шкоду, завдану застрахованою особою; батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники, чоловік (дружина) у випадках, передбачених ст. ст.1178, 1179, 1183,1186 ЦК України та ст. ст. 1187, 1188 ЦК України. У свою чергу матеріальна або фактична ознака власника джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об`єктами. У разі, якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього власника, і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто, як правило, обидві ознаки власника небезпечного об`єкта повинні мати місце, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси. Стаття 2 вказаного закону передбачає, що Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює, відповідно до закону, управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування. Також, Постановою КМ України від 04 серпня 2000 року № 1225 «Про затвердження Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах» визначається порядок ведення обліку і зберігання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, його списання та використання. Пункт 3 вказаного Положення зазначає, що Міноборони, як центральний орган управління Збройних Сил, закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно виключно за його цільовим та функціональним призначенням (п.5 вказаного Положення).

Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз`ясненнями п. 9 Постанови від 27.03.1992 року , при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди, як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Судом було встановлено, що автомобільний кран «МАЗ-5337», реєстраційний номер НОМЕР_4 , є належним військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), вона володіє цим об`єктом в силу права оперативного управління. Власником джерела підвищеної небезпеки визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах ним володіє. Військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) знаходиться у складі Збройних Сил України і є юридичною особою. Вказаний транспортний засіб, на якому військовослужбовець ОСОБА_2 скоїв ДТП, перебуває на обліку у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).

Тобто, відповідальність за шкоду, спричинену військовослужбовцем ОСОБА_2 , повинна нести військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), на обліку та у оперативному управлінні якої перебуває джерело підвищеної небезпеки - автомобільний кран «МАЗ-5337», реєстраційний номер НОМЕР_4 . Під час скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 керував автомобілем за наявності належних правових підстав. Доказів неправомірності заволодіння ОСОБА_2 транспортним засобом, як під час судового розгляду кримінального провадження, так і в даному судовому засіданні не здобуто. Частина 1 ст.1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тому, саме на власника автомобіля - відповідача по справі, військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), покладається відповідальність за відшкодування шкоди, завданої позивачеві, оскільки він не надав суду належних доказів, що автомобільний кран «МАЗ-5337», реєстраційний номер НОМЕР_4 , на час дорожньо-транспортної пригоди на будь-якій правовій підставі знаходився у володінні іншої особи. Наявність вини військовослужбовця ОСОБА_2 вбачається з копії вироку Краматорського міського суду від 08.06.2015 року.

Автомобіль Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_5 , належить позивачеві ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

Стосовно позовної вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), матеріального збитку у загальному розмірі 116958,21 грн. суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу позивач ОСОБА_1 вказує, що дана сума складається з 102421,04 грн. величини матеріальних збитків, завданих автомобілю, та 14537,17 грн.- вартості лікування.

Грошова сума у розмірі 102421,04 грн. підтверджена висновком автотоварознавчої експертизи №90/28 від 03.03.2016р , який експерт підтвердив в судовому засіданні та вказав , що давав відповіді на поставлені запитання.

Відповідно до даного висновку вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобілю Iveco МН 190 Е31 Euro Tech, реєстраційний номер НОМЕР_5 становить 102421,04 грн. Ринкова вартість автомобілю на момент ДТП становить 102421,04 грн. Кабіна вказаного транспортного засобу відновленню не підлягає і потребує заміни в зборі. На даний час кабіна на вказаний автомобіль, як запасна частина, заводом-виробником не поставляється, що робить неможливим відновлення даного транспортного засобу, тому визначення вартості відновлювального ремонту є недоцільним.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків у зв,язку з пошкодженням автомобіля 102421,04 грн.

Відповідно до п.п.14,15 Постанови від 01.03.2013 року , якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Враховуючи неможливість відновлення транспортного засобу позивача, стягнення з відповідача на користь позивача ринкової вартості даного транспортного засобу на момент його пошкодження та заяву відповідача про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, суд вважає за необхідне передати автомобіль Iveco МН 190 Е31 Euro Tech, реєстраційний номер НОМЕР_5 відповідачеві.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 внаслідок скоєного ДТП було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритої черепно-мозкової травми: забійні рани тім`яно-потиличної області голови, забій м`яких тканин лівої скроневої, лівої тім`яної частин голови, забій головного мозку, тупої травми грудної клітки: закритий перелом 1-го ребра справа, закриті множинні переломи 1, 3-10-го ребер зліва, ускладнені розвитком лівостороннього гемопневмоторакса, забоєм лівої легені, посттравматичною лівосторонньою пневмонією. Причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та розладом здоров`я позивача ОСОБА_1 підтверджено наявним в матеріалах справи висновком експерта №39 від 06.03.2015р.

Вартість лікування у розмірі 14537,17 грн. позивач обґрунтовує виписками з медичних карт з призначеннями лікаря , фіскальними чеками , квитанціями до прибуткового касового ордера.

Дослідивши надані суду квитанції та чеки, суд приходить до наступного.

Згідно виписки з медичної картки хворого, у період з 30.01.2015р. по 11.02.2015р. ОСОБА_1 перебував на лікуванні в травматологічному відділенні міста Краматорська.

Суд погоджується з запереченнями представника відповідача та не приймає до уваги чек №6844 від 19.02.2015р. на суму 34,00 грн. (а.с.86); чек №1483 від 17.03.2015р. в частині вартості товару «прочие» в розмірі 4,75 грн. (а.с.87); чек від ТОВ «Аптека №433» в частині вартості товару «памперс детские салфетки» в розмірі 40,50 грн. (а.с.77); чек від ТОВ «Аптека №433» на суму 468,30 грн. (а.с.81); чек №8557 від 12.02.2015р. на суму 44,90 грн. (а.с.85); чек №2614 від 16.02.2015р. в частині вартості товару «різ.мед.тов» на загальну суму 25,50 грн. (а.с.87); чек від 09.02.2015р. від ТОВ «Аптека №433» в частині вартості товару «Мин. вода «Моршинска»» на суму 8,40 грн. (а.с.84); чек №6841 від 19.02.2015р. в частині вартості товару «противопростудные» на суму 30,50 грн. (а.с.86); чек №3274 від 14.02.2015р. в частині вартості товару «противовирусные» на суму 61,00 грн. (а.с.86); чек №3016 від 10.02.2015р. в частині вартості товару «преп. к са фе и др» на суму 134,50 грн. (а.с.85); чек №0393 від 11.02.2015р. на суму 96,45 грн. (а.с.85), оскільки зазначені товари мають загальне найменування та не можуть бути чітко ідентифіковані.Крім того, суд не приймає до уваги чек від 09.02.2015р. від ТОВ «Аптека №433» на суму 598,70 грн. (а.с.84), чек від 13.02.2015р. від ТОВ ЗТФ «Арніка» на суму 736,50 грн. (а.с.86), оскільки вони є непридатними для прочитання.

Щодо решти наданих чеків,виписок з медичних карток , то суд вважає їх належними та допустимими доказами. Твердження представника відповідача щодо того, що більшість зазначених медичних препаратів, як то перев`язочні засоби, не підтверджені окремим додатком до історії хвороби позивача листком призначення лікаря, суд не приймає до уваги, оскільки з виписки до історії хвороби №963 на хворого ОСОБА_1 встановлено, що останньому 30.01.2015р. та 05.02.2015р. було проведено кілька операцій, які, що цілком логічно, не могли бути проведені без відповідних медичних препаратів та засобів, на підтвердження чого позивачем і було надано відповідні чеки. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на лікування 12183,17 грн та відмовити в стягненні інших витрат.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода , завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю відшкодовується особою , яка її завдала, за наявності її вини , крім випадків , передбачених частиною другою цієї статті. В частині 2 зазначеної статті , зокрема ,зазначено , що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної чи юридичної особи ,яка її завдала , якщо шкоду заподіяно каліцтвом , іншим ушкодженням здоров,я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерело підвищеної небезпеки.

Положення ст. 1172 ЦК України стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України та п.п. 3, 8, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд вважає, що дійсно позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю і стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також душевних стражданнях, пережитих ним у зв`язку із самим фактом пошкодження належного йому майна, оскільки, користування автомобілем за призначенням є неможливим через його знищення, що порушило нормальні життєві зв`язки позивача. Оцінюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення ,глибину фізичних та душевних страждань позивача, враховує вказані позивачем та встановлені судом обставини погіршення здоров,я потерпілого , пошкодження належного автомобіля та неможливості його відновлення та, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути з відповідача на його користь 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди .

Як зазначено в розписці ОСОБА_1 з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , позивач отримав від останнього 20000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої ДТП від 30.01.2015 року

Дана обставина визнається позивачем , який пояснив , що ОСОБА_2 відшкодував йому іншу шкоду , про яку він не заявляв в даному позові, яка пов,язана з витратами на його лікування у зв,язку з проведенням операцій , транспортуванням , інше.

Суд вважає , що зазначене відшкодування не впливає при вирішенні питання щодо розміру відшкодування , яке підлягає стягненню с відповідача по даній цивільній справі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст.79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз.
В матеріалах справи міститься квитанція №26 від 16.12.2015р. про сплату ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи в розмірі 4331,52 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачем.

Стосовно вимог про відшкодування витрат автотоварознавчого дослідження №103 від 27.05.2015 року у розмірі 550 грн. суд зазначає наступне.

27.05.2015 року на підставі заяви позивача ОСОБА_1 експертом автотоварознавцем ОСОБА_3 було проведено автотоварознавче дослідження №103, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобілю Iveco на час проведення дослідження склала 166915,65 грн. Вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю вказаного транспортного засобі становить 53084,45 грн. Ринкова вартість автомобіля Iveco на момент проведення дослідження становить 123127,00 грн.

У судовому засіданні сторонами було заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, за висновком якої було встановлено спричинений позивачеві розмір матеріальної шкоди та визначено вартість автомобіля позивача.

З викладеного вбачається, що проведене ОСОБА_3 автотоварознавче дослідження відповідно до положень ст. 64 ЦПК України немає доказового значення для суду та не відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати пов`язані з проведенням судових експертиз, а дослідження ОСОБА_3 не є судовою експертизою, тому вимога позивача ОСОБА_1 щодо стягнення вартості проведеного дослідження у розмірі 550грн. не підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір у частині стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає , що ухвалою суду від 10 листопада 2015 року адвоката Прокопцева СВ було допущено до участі в справі в якості особи , яка надає правову допомогу ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно п.п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З договору про надання правової допомоги від 22 квітня 2015 року вбачається, що адвокат Прокопцев С.В., надає позивачеві правову допомогу. Про оплату гонорару відповідно договору свідчить надана квитанція. Гонорар за надані послуги склав 3000 грн. Розрахунок витрат свідчить, що на складання позовної заяви було витрачено 3 години, на участь в проведенні експертизи 1 година , в судових засіданнях станом на 25.05.2016 року 7годин 30 хвилин.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу складає 4230,52 грн. , виходячи з наступного розрахунку . Судові засідання за участю адвоката тривали: 10.11.2015 року - 176 хвил, 30.03.2016 року - 3 хвил.,14.04.2016 року -2 хвил, 11.05.2016 року-3 хв, 18.05.2016 року-74 хвил.,25.05.2016 року-3 хвил, 01.06.2016 року-6 хвил., 14.06.2016 року 50 хвилин, 15.06.2015 року до нарадчої кімнати - 24 хвил , загалом 341 хвил., / а.с. 101-102,155,170 ,185,204-205, 213,219 /, 180 хвилин зайняло складання позовної заяви, , загалом 521 хвил, вартість однієї години складає 40% від 1218,00 грн. - мінімальної заробітної плати. Отже, 1218 Х 0,4 : 60 Х 521 = 4230,15 грн.. Тобто , витрати на правову допомогу зроблено в межах граничного розміру їх компенсації.

З урахуванням наведеного ,суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

При зверненні до суду позивачем судовий збір з позовної заяви не сплачувався. За вимоги майнового характеру позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач за подання позову про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. За вимоги немайнового характеру позивачеві відстрочено сплату судового збору ухвалою суду від 17.03.2016 року до ухвалення рішення по справі.

Відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно ст. 8 Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 1 січня 2015 року, складала 1 218 гривень.

Тобто, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 1146,04 грн., за вимоги немайнового характеру в розмірі 243,60 грн, а разом у розмірі 1398,64 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) (81052, Львівська область, Яворівський район, с. Старичі, Код НОМЕР_7 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фащівка Перевальського району Луганської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 102 421,04 грн., витрати на лікування 12183,17 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн, витрати на проведення судової експертизи в розмірі 4431,52 грн, всього 136935,73 грн.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фащівка Перевальського району Луганської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , передати військовій частині польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) (81052, Львівська область, Яворівський район, с. Старичі, Код НОМЕР_7 ) автомобіль Iveco МН 190 Е31 Euro Tech, реєстраційний номер НОМЕР_5 , після відшкодування заподіяної йому шкоди.
В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) (81052, Львівська область, Яворівський район, с. Старичі, Код НОМЕР_7 ), на користь держави на р/р 0075, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Донецькій області, отримувач Слов`янське УК /Слов`янськ/ 22030001, код ЄДРПОУ (банку) 37803368, МФО 834016, код класифікації доходів бюджету 22030001, судовий збір в розмірі 1146,04 грн та 243,60 грн , загалом 1389,64 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 17 червня 2016 року.

Суддя Л.О. Носовська