Дата документу 21.06.2016
ЄУ № 420/783/16-ц
Провадження №2/420/466/16
15 червня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі головуючого судді Потапенко Р.Р.
за участю секретаря Гречаної Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за межі України неповнолітньої дитини без супроводу батька, третя особа -орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради,
Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом (уточненим), в якому просить надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі України в зону проведення АТО неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу її батька, ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 05.07.1995 року, у супроводі матері дитини, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, строком на три роки.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 12.02.2009 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 14.03.2012 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним, моральним розвитком не займається, не надає матеріальної допомоги. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції в Луганській області, позивач з донькою були змушені виїхати до м. Бердянськ Запорізької області, де вони взяті на облік як перемішені особи з тимчасово окупованої території України з 15.10.2014 року. У позивача виникає необхідність періодично навідуватись додому з донькою за місцем їх реєстрації: АДРЕСА_1, для чого необхідна згода обох батьків та їх супровід. Батько дитини у добровільному порядку такої згоди не дає, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення в газету «Урядовий Кур'єр», заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З 12.02.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 14.03.2012 року.
Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, де батьками дитини записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1
Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 02.06.2016 №01-3688/48 23.05.2016 в служьі у справах дітей було проведено бесіду з неповнолітньою ОСОБА_3, яка повідомила, що бажає поїхати до м.Стаханов Луганської області. де проживають її двоюрідні сестри та подружки. Бабуся та дідусь проживають у м. Антрацит Луганської області і вона їх бажає побачити, спогадів про батька не має. Проте виконком Бердянської міської ради Запорізької області вважає недоцільним надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану українською владою територію без супроводу батька.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.
Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
Таким чином, виїзд за межі України та в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).
Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Виходячи з наведеного, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи.
Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, п.4 ст.174, 212-215, 223-233 ЦПК України, ст. ст.150, 154 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 20 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 07.05.2014 року №152, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за межі України неповнолітньої дитини без супроводу батька, третя особа -орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, задовольнити.
Надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі України в зону проведення АТО неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 05.07.1995 року, у супроводі матері дитини, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, строком на три роки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. в рахунок відшкодування судового збору.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: