Справа № 202/6049/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(з а о ч н е)

14 червня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Індустріальний районний відділ в місті Дніпропетровськ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 27 лютого 2013 року. Під час шлюбу відповідач був зареєстрований в належній їй квартирі АДРЕСА_1, яка згідно з п. 3.8 укладеного між ними шлюбного договору є її особистою приватною власністю. Відповідач з лютого 2014 року за зазначеною адресою не проживає, у зв'язку з виїздом до Російської Федерації. За цих підстав відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 13 у будинку № 17 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, судом вживалися заходи щодо його повідомлення про час і місце судового розгляду шляхом направлення судового доручення відповідно до положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, але встановити його місцезнаходження не надалося можливим, у зв'язку з чим справу вирішено судом на підставі наявних даних та доказів у відсутності відповідача в заочному порядку.

Третя особа - Індустріальний районний відділ у м. Дніпропетровськ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав заяву, в якій просив справу розглядати без участі його представника.

Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 листопада 2003 року по 27 лютого 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій 6 листопада 2008 року був зареєстрований її колишній чоловік відповідач по справі.

Згідно з заявою ОСОБА_3, посвідченою 11 червня 2015 року нотаріусом міста П'ятигорська Ставропольського краю Російської Федерації ОСОБА_4, він надав свою згоду на зняття його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2.

Проте листом Індустріального районного відділу в м. Дніпропетровськ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України від 15.07.2015 року позивачу було відмовлено в знятті відповідача з реєстрації в належній їй квартирі.

Між тим, суд вважає доведеним у судовому засіданні, що відповідач понад рік не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що, зокрема, підтверджується копією свідоцтва про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, виданого 23 грудня 2014 року на імя ОСОБА_3, а також його нотаріальною заявою від 11 червня 2015 року, де ним було зазначено місце його фактичного проживання: Російська Федерація, Ставропольський край, м. Пятигорськ, вул. Луначарського, буд. 101.

Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 13 у будинку № 17 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську.

Відповідно до статті 88 ЦПК України у зв'язку з задоволенням позову суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратив право користування квартирою № 13 у будинку № 17 по вул. Косіора в місті Дніпропетровську.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Це заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ю. Марченко