Справа № 580/1605/15-ц
Номер провадження 2/580/11/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі Івановій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедин справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» про визнання договорів недійсними;

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.05.2007 року між нею та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір «Автопакет» № 11/2007/НОМЕР_1 за яким вона отримала споживчий кредит у розмірі 44380 грн. на строк до 09.05.2012 року. 06.06.2008 року вона уклала з відповідачем кредитний договір № 07/2008/027025029, отримавши споживчий кредит у розмірі 44380 грн. на строк до 05.06.2011 року. Внаслідок підписання даних договорів були порушені норми чинного законодавства та її права як споживача кредитної послуги, а саме: їй не в повному обсязі була надана інформація про орієнтовну суму вартості кредиту та вартості послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); - протягом багатьох років вона намагалася отримати від банку роздруківку по кредитних договорах, але її звернення залишилися поза увагою відповідача; по договору «Автопакет» № 11/2007/НОМЕР_1 силоміць укладений договір страхування між позичальником та страховою компанією СК «Інвестсервіс»; положення договорів про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів суперечить нормам законодавства; несправедливими є вимоги договору щодо штрафу у розмірі 10 % від суми кредиту; банк нараховує пеню не на суму простроченого зобовязання, а на всю суму боргу по договору; рішення куди спрямувати грошові кошти і як їх отримувати приймає не власник, а кредитор. Оскільки спірні договори порушують її права та не відповідають вимогам чинного законодавства, ОСОБА_1 просила визнати їх недійсними.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, пославшись на те, що вказаними кредитними договорами права ОСОБА_1 не порушено, вони відповідають волі сторін та вимогам чинного законодавства. Тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Вислухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, повязані зі спорами щодо укладання договорів, позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні було встановлено наступне.

10.05.2007 року сторони уклали кредитний договір № 11/2007/НОМЕР_1, відповідно якого позивачка отримала кредит у сумі 44380,00 грн. строком до 09.05.2012 року (а.с. 13-19).

06.06.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 07/2008/027025029, відповідно якого позивачка отримала кредит у сумі 25000,00 грн. строком до 05.06.2011 року (а.с. 6-8).

Повертати борг ОСОБА_1 зобов'язалася на умовах, які визначені даними договорами. Свою згоду з умовами кредитування позивачка засвідчила особистими підписами в анкетах-заявах на отримання кредиту (а.с. 71, 72) та безпосередньо в самих кредитних договорах № 11/2007/НОМЕР_1 та № 07/2008/027025029 (а.с. 6-8, 13-19).

Відповідно до вимог ч. ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, позивачка була ознайомлена з предметом кредитних договорів, нарахуванням, сплатою процентів, умовами забезпечення кредиту, відповідальністю у разі невиконання взятих на себе зобовязань за договорами, іншими положеннями оспорюваних правочинів.

При цьому ОСОБА_1 не скористалася правом, наданим ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII, згідно якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту і повернути кошти кредитодавцю. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобовязаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

ОСОБА_1 у визначений законом строк не відкликала свою згоду на укладення кредитних договорів, від кредитних коштів не відмовилася та користувалася ними з часу укладення правочинів.

Відповідно до п. 14 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048, 1052, 1054, 1055).

Таким чином суд, вирішуючи спір про визнання недійсним договору, встановлює наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання договору недійсним і настання відповідних правових наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, правоздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Посилання позивачки на те, що вищевказані кредитні договори укладені з порушенням вимог діючого законодавства та порушують її права, а саме те, що банк вів нечесну підприємницьку діяльність по відношенню до неї, не дотримався вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки під час укладення оспорюваних кредитних договорів сторони досягли згоди з усіх істотних умов цих договорів та визначили свої наміри. Особистий підпис позивачки свідчить про те, що вона погодилася на всі умови, які зазначені у договорах № 11/2007/НОМЕР_1 від 10.05.2007 року та № 07/2008/027025029 від 06.06.2008 року.

Отже, суд дійшов висновку, що зміст укладених кредитних договорів не суперечить вимогам ЦК України, інших нормативних актів, волевиявлення сторін правочинів було вільним, правочини, вчинений у формі, встановленій законом, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому підстав для визнання їх недійсним відповідно до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України суд не вбачає.

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 628, 638, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII, ст. ст. 10, 57, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК України;

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні підчас проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Чхайло О. В.