Справа №488/5989/13-ц 08.06.2016 08.06.2016
Справа № 488/5989/13-ц
Провадження №22-ц/784/878/16 Головуючий у 1-й інстанції Селіщева Л.І.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
8 червня 2016 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого Бондаренко Т.З.,
суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_2
на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»
ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за участю третьої особи Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,-
В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, за участю третьої особи Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від імені, якого як органу опіки та піклування виступала служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 12 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний борг №1457-04/07, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у сумі 35 000,00 доларів США на умовах сплати 13 % річних за користування кредитними коштами строком до 8 листопада 2027 року.
З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 12 листопада 2007 року, між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за адресою: місто Миколаїв, вулиця Дружби, будинок 33 та належить йому на праві власності. 17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив право вимоги за кредитним договором №1457-04/07 від 12 листопада 2007року позивачеві по даній справі - ТОВ «Кредитні ініціативи».
В звязку з невиконанням кредитних зобовязань відповідач ОСОБА_2 станом на 17 вересня 2013 року нарахована заборгованість на загальну суму 332 214,01 грн., яка складається з: 265214,77 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 59 600,52 грн. заборгованості за відсотками; 7 398,72 грн. пені.
Посилаючись на вказане, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: місто Миколаїв, вулиця Дружби, будинок 33, в рахунок погашення зазначеної кредитної заборгованості та виселити відповідачів із вказаного житлового будинку без надання їм іншого житлового приміщення.
Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволений у повному обсязі. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - на житловий будинок, що знаходиться за адресою: місто Миколаїв, вулиця Дружби, будинок 33, та є власністю ОСОБА_2, шляхом проведення публічних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна. Із коштів, отриманих від продажу предмета іпотеки задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 за кредитним договором № 1457-04/07 від 12 листопада 2007 року, яка станом на 17 вересня 2013 року складає 332 214,01 грн., із яких:265 214,77 грн. прострочена заборгованість за кредитом;59 600,52 грн. заборгованість за відсотками;7 398,72 грн. пеня. Постановлено виселити із житлового будинку ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, без надання іншого житла.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи 12 листопада 2007 року між ЗАТ Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний борг №1457-04/07, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у сумі 35 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13%, та з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 8 листопада 2027 року (а.с.7-9).
З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 12 листопада 2007 року, між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (на той час закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_2 цього ж дня був укладений Іпотечний договір із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за адресою: місто Миколаїв, вулиця Дружби, будинок 33( а с.18-19).
Переданий в іпотеку житловий будинок належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.20).
Із п. 1.3 Іпотечного договору вбачається, що сторони оцінили його у 186 850,00 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 12.11.2007 р. Складає 37 000 доларів США.
17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив право вимоги за кредитним договором №1457-04/07 від 12.11.2007р. ТОВ «Кредитні ініціативи», який є позивачем у справі. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 1423.
Того ж дня між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено нотаріально посвідчений договір про передачу прав за договорами забезпечення, куди також було включено і договір іпотеки з відповідачем від 12 листопада 2007 року (а.с.239-242 ).
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином та належними сторонами , в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки, пеню та штрафи у розмірах, передбачених умовами договору.
Відповідно до вимог ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, і станом на 17 вересня 2013 року він має заборгованість на загальну суму 332 214,01 грн., яка складається з наступного: -265 214,77 грн. прострочена заборгованість за кредитом; -59 600,52 грн. заборгованість за відсотками; -7 398,72 грн. пеня.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2010 року постановленим за позовом Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку до ОСОБА_2 стягнуто з останнього заборгованість за тим же кредитним договором станом на 5 червня 2009 року в сумі 35512,08 доларів США, що еквівалентно 270318 грн. 51 коп., яка складається з 32675, 43 долари США (248728, 64 грн.) заборгованості по тілу кредиту, 568,74 долари США (4329,31грн.) прострочена заборгованість за тілом кредиту, 2143, долари США (16318,82грн.) заборгованість по відсотках, 12, 8 долари США (94, 74 грн.) заборгованість по пені за порушення строків повернення кредиту, 111, 27 долари США (847,00 грн.) пені за порушення строків сплати відсотків (а.с. 118).

Додатковий розрахунок заборгованості у даній справі позивачем також надано до суду апеляційної інстанції, який також містить нарахування боргу за весь період дії договору кредиту.

Враховуючи, що відповідно до довідки, виданої Корабельним відділом державної виконавчої служби м. Миколаїв від 26 травня 2016 року рішення суду від 16 червня 2010 року про стягнення заборгованості не виконано, то вказана заборгованість є складовою при визначенні заборгованості при зверненні стягнення на іпотечне майно, що і вбачається із наданих позивачем розрахунків (а.с. 212). Відповідачем інших розрахунків не надано, доказів погашення заборгованості також суду не надано.

За вказаних обставин, районний суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на майно передане в іпотеку та вірно визначив обєм заборгованості на час ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Таким чином враховуючи наведені вимоги закону районний суд обґрунтовано одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки, яким є житловий будинок № 33 по вул. Дружби в м. Миколаєві, зазначив про спосіб його реалізації та оцінку.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Положеннями ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та /або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

На виконання вимог наведеного закону, позивачем направлено письмове попередження про необхідність погашення заборгованості протягом 30 днів, а в разі невиконання вказаного порушення попереджено про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення з житлового приміщення , яке особисто отримано боржником (а.с. 28-36).

В той же час, відповідно до положень ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», положення ч. 1 даної статті не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку.

Відповідно до інформації яка міститься у витягах з Державного реєстру іпотек та Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 33 по вул. Дружби в м. Миколаєві щодо якого внесено заборону на відчуження (а.с. 22-23). В той же час в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності у відповідача на праві власності іншого житлового приміщення.

Відповідно до довідки КП «Океан» у спірному будинку зареєстроване місце проживання відповідачів у справі, а саме боржника ОСОБА_2, його дружини ОСОБА_3 та їхніх малолітніх дітей сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24).

Враховуючи наведене, районний суд також дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачі підлягають виселенню з житлового приміщення будинку переданого в іпотеку і на який звернуто стягнення в погашення заборгованості.

В той же час, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі Закон) від 3 червня 2014 року, запроваджено мораторій на предмет іпотеки, яким є житло, придбане споживачем за кредитом, наданим Банком в іноземній валюті і використовується останнім, як місце постійного проживання, та іншого житла на праві власності немає.

Згідно з заявою-анкетою ОСОБА_2 поданої до банківської установи та умов кредитного договору, кредит надано в іноземній валюті для придбання житлового будинку (а.с. 16). Одночасно з кредитним договором укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за № 33 по вул.. Дружби в м. Миколаєві, який складається з будинку літ. А, загальною площею 48, 70 кв.м., житловою площею 27, 80 кв. м. та до нього прилягають господарські та побутові споруди (а.с.20). Як зазначено вище, даних про наявність у відповідача іншого житла не має, відповідачі постійно проживають в спірному будинку.

Відповідно до правого висновку викладеного Верховним Судом України у постановах від 27 травня 2015 року (справа №6-57цс15, № 6-58цс15), від 01 липня 2015 року (справа № 6-345цс 15, № 781цс15) від 30 вересня 2015 року (справа №6-1825цс15) поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак, установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Проте на положення вказаного Закону районний суд не звернув уваги та не застосував дію законодавчо запровадженого мораторію як на звернення стягнення так і на виселення, оскільки вказані вимоги вирішуються судом одночасно.

Із урахуванням викладеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом доповнення висновку про те, що дане рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку переданого в іпотеку підлягає відстроченню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

В іншій частині, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що неповідомлення боржника про зміну кредитора унеможливлює відповідальність останнього перед новим кредитором, неможна прийняти до уваги, оскільки саме такі наслідки не передбачені законом.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст.. 516 ЦК України зміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом або договором.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, оскільки у цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

Проте, відповідач ні в судовому засіданні ні до апеляційної скарги не надав доказів щодо виконання ним зобовязання первісному кредитору, яке не враховано позивачем. Інших наслідків неповідомлення боржника про зміну кредитора законом не встановлено.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України, передбачено право боржника не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Як зазначено вище, такі докази позивачем надано, а саме договір від 17 грудня 2012 року з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за яким останній відступив право вимоги, в тому числі і за кредитним договором №1457-04/07 від 12.11.2007р. з відповідачем, а також договір з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про передачу прав за договорами забезпечення, куди також було включено і договір іпотеки з відповідачем від 12 листопада 2007 року .

Також не підлягають врахуванню посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не підлягають виселенню без надання їм іншого житлового приміщення, а також при наявності висновку органу опіки та піклування про заперечення щодо виселення малолітніх дітей з спірного житлового приміщення.

Так, за змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постановах від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2947цс15) та від 10 лютого 2016 року (справа № 6-2830цс15), зазначено, що за змістом ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Але як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 109 та ст. 132-2 ЖК Української РСР.

Згідно ч. 4 ст. 109 ЖК Української РСР виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Таким чином, виходячи з положень частин другої та четвертої ст.109 ЖК України, відповідачі підлягають виселенню із спірного житлового приміщення, що є підставою для надання відповідачам жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до ст. 132 цього Кодексу.

Згідно листів органу опіки та піклування служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради від 17 жовтня 2014 року відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч.4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» не може бути надана згода цього органу на звернення стягнення на вказаний будинок, який є предметом іпотеки, оскільки в ньому проживають малолітні діти відповідачів, батьки яких іншого житла не мають (а.с.120).

Проте такий висновок органу опіки та піклування не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із малолітніми дітьми із спірного будинку, оскільки відповідачі з малолітніми дітьми вселилась у квартиру, яка знаходилась під обтяженням як предмет іпотеки (а.с. 24-26).

Крім цього, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» винятків щодо виселення неповнолітніх осіб із жилого приміщення, яке є іпотечним майном, не містить, а положення ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч.4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачають гарантії захисту житлових прав неповнолітніх дітей при укладенні договорів відчуження нерухомого майна, право користування яким мають діти. Звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки, не є договором відчуження.

Зазначення в апеляційній скарзі на наявність, на думку апелянта, процесуальних порушень, допущених судом при розгляді справи, не впливає на наведені вище висновки суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його часткової зміни з залишенням в інший частині рішення без змін, з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року змінити.

Доповнити резолютивну частину вказаного рішення зазначивши, що дане рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку переданого в іпотеку відстрочити на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Бондаренко Т.З.

ОСОБА_9

ОСОБА_10