Справа № 161/3580/15-ц
Провадження № 2/161/1929/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Олексюка А.В.,

при секретарі Педич Ю.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ПАТ НАСК «Оранта» - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної Страхової компанії «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої винною особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої винною особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.10.2014 року відповідач ОСОБА_2 о 02:30 год., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 217030», д.н.з. НОМЕР_1 по пр. Волі, в м. Луцьку, будучи неуважним, не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечної дистанції скоїв зіткнення із його автомобілем НОМЕР_2, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.11.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно висновку про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу № 2014/2480 від 31.10.2014 року, вартість завданого матеріального збитку позивачу складає 64120,00 грн.

Крім того позивач вказує, що також діями відповідача йому завдано моральну шкоду.

ОСОБА_5 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь суму в розмірі 64120,00 грн. за завдану майнову шкоду, 25000,00 грн. за завдану моральну шкоду та понесені судові витрати, повязані з розглядом справи.

В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь суму в розмірі 36373,12 грн. завдану майнову шкоду, суму в розмірі 20000,00 грн. моральної шкоди, суму в розмірі 2500,00 грн. понесених витрат на правову допомогу. Крім того, просив суд стягнути з ОСОБА_2, НАСК «Оранта» понесені витрати повязані зі сплатою судового збору.

Ухвалою суду від 21.04.2016 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПАТ НАСК «Оранта».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав уточнені позовні вимоги. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених в письмових поясненнях.

Представник відповідача ПАТ НАСК «Оранта» - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених в письмових запеченнях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 05.10.2014 року відповідач ОСОБА_2 о 02:30 год., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 217030», д.н.з. НОМЕР_1 по пр. Волі, в м. Луцьку, будучи неуважним, не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечної дистанції скоїв зіткнення із його автомобілем НОМЕР_2, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.11.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою.

Ч.1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позивами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Згідно полісу № АС/7742153 від 12.02.2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ НАСК «Оранта» та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) 50000,00 грн., франшиза становить 510,00 грн. (а.с. 80).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановлному цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа. яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодуванняею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати задвані збитки у повному обсязі.

За правилами ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з висновку про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу № 2014/2480 від 31.10.2014 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, в результаті його пошкодження внаслідок ДТП станом на 14.10.2014 року складає 64120,00 грн. (а.с 16-56).

Як вбачається з товарознавчого дослідження, проведеного ТОВ «Гарант- АСІСТАНС» від 21.11.2014 року ринкова вартість автомобіля НОМЕР_3 з терміном експлуатації 19,75 років (фізичний знос 70%) на момент пошкодження становила 59735,88 грн. Вартість відновлювального ремонту даного автомобіля становила 67844,10 грн., тобто вартість відновлювального ремонту більша ринкової вартості автомобіля і такий автомобіль вважається фізично знищеним. Згідно протоколу № 6429 від 17.12.2014 року затвердження результатів аукціону вартісь автомобіля після ДТП становить 41200,00 грн. З даною оцінкою позивач погодився та не оспорював даного звіту.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем чи експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспорнтого засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 30.2 ст. 30 цього ж Закону передбачено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За загальним правилом, право на залишки транспортного засобу отримує страховик або особа, яка відповідає за завдану шкоду.

З квитанції № 0ZHN58855 від 29.01.2015 року вбачається, що НАСК «Оранта» виплачено ОСОБА_5 18025,88 грн. (59735,88 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) за мінусом суми 41200,00 грн. (ринкова вартість автомобіля після ДТП) та суми 510 грн. (франшиза)). Крім того, пошкоджений автомобіль після ДТП залишився у власника ОСОБА_5

Отже, ПАТ НАСК «Оранта» належним чином виконано свої зобовязання як страховика.

З наданих позивачем товарних чеків № 174, 175, 176 від 08.12.2014 року вбачається, що розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_4 складає 54399,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та вимоги вимоги ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пошкоджений автомобіль вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно недоцільним у звязку тим, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу згідно звіту № 2014/2480 та розрахунку страхового відшкодування перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Вимагаючи відшкодувати додатково до виплаченої суми страхового платежу кошти, позивач виходить за межі положень цієї норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і бажає відшкодувати кошти, які переважають реальну вартість втраченого ним майна.

Враховуючи, що страховик не відшкодовує суму франшизи, тому відповідно до ст.ст. 22, 1187 ЦК України така підлягає відшкодуванню власником джерела підвищеної небезпеки.

Отже, підлягає стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 сума в розмірі 510 грн. франшизи.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, позивач не довів та не підтвердив жодними доказами ту обставину, що йому завдана моральна шкода.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України, ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Як розяснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач не надав суду документального підтвердження своїх витрат на правову допомогу (платіжних документів, квитанцій, чеків), а наявний у матеріалах справи розрахунок адвоката ОСОБА_1 суми гонорару за надану правову допомогу (а. с. 144) викликає сумнів у його достовірності.

Зокрема, згідно з цим розрахунком представником позивача витрачено 2 години на участь в судовому засіданні та 1 година на ознайомлення з матеріалами цивільної справи.

Як вбачається із матеріалів справи, заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи подана 09.12.2015 року, проте зі справою останній не знайомився, про що свідчить відсутність відповідної розписки. Крім того, станом на складання акту виконаних робіт (надання послуг) 16.06.2015 року, із журналу судового засідання від 09.04.2016 року вбачається, що в даній справі відбулося одне судове засідання, тривалість якого не перевищує 27 хвилин (а. с. 71, 72).

Таким чином, у звязку з недоведеністю позивачем факту та розміру понесених ним витрат на правову допомогу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 таких витрат слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених судових вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. В задоволенні вимоги про стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» понесених судових витрат слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 84, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1187 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 510 (пятсот десять) гривень франшизи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят однієї) гривні 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк