Номер провадження: 22-ц/785/5615/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів: Кравця Ю.І., Таварткіладзе О.М.

секретаря Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2016 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Златоград», ОСОБА_3 про визнання інвестиційного договору удаваним, визнання майнових прав на обєкт незавершеного будівництва, зобовязання виконати договір в натурі та передати квартиру у власність, визнання бездіяльності протиправною, відшкодування матеріальної, моральної шкоди та збитків, -

встановила;

14.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який уточнив у судовому засіданні, та в остаточній його редакції (а.с.41) просив;

- визнати удаваним інвестиційний договір №11/03/1ИМ від 11.03.2005 року, укладений між ним та TOB «Златоград», який приховує договір купівлі-продажу майнових прав на дві однокімнатні квартири у житловому комплексі «Золоте Руно» у м. Одесі;

- визнати за ним майнові права на дві однокімнатні квартири у житлового комплексі «Золоте Руно», які зобовязалося побудувати для нього TOB «Златоград»;

- зобовязати TOB «Златоград» закінчити будівництво двох однокімнатних квартир у житловому комплексі «Золоте Руно» у м. Одесі, на які у позивача існують майнові права;

- стягнути з керівника TOB «Златоград» - ОСОБА_3 завдані позивачу моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. посилаючись на такі обставини;

11.03.2005 року між ним та TOB «Златоград» був укладений інвестиційний договір, за умовами якого він передав товариству грошові кошти, необхідні для будівництва двох однокімнатних квартир, а товариство взяло на себе зобовязання побудувати йому дві однокімнатні квартири у житловому комплексі «Золоте Руно» у м. Одесі, та передати у власність після введення житлового будинку в експлуатацію. Такі правовідносини, на думкою позивача, врегульовані договором купівлі-продажу, оскільки право на спірне майно виникає у нього лише після передачі TOB «Златоград» побудованих квартир у власність. Тому укладаючи інвестиційний договір сторони приховували саме договір купівлі-продажу цього майна.

Оскільки TOB «Златоград» не виконує своїх зобовязань за договором інвестування, і не закінчує будівництво квартир, позивач просить суд зобовязати товариство закінчити будівництво квартир.

Позивач вважає, що після укладення договору купівлі-продажу двох однокімнатних квартир з TOB «Златоград» у нього виникли майнові права на це майно. Саме таке право ОСОБА_2 просив визнати за ним судовим рішенням.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_3 надала письмові заперечення на позов, в яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 вказуючи, що TOB «Златоград» не проводило будівництво житлового комплексу «Золоте Руно» з вини Управління капітального будівництва Одеської міської ради, яке було замовником цього будівництва та не вчинило необхідних дій для того, аби своєчасно розпочати будівельні роботи. В подальшому, в процес будівництва втрутилася прокуратура Одеської області, яка стала оспорювати рішення Одеської міської ради про передачу TOB «Златоград» земельної ділянки під будівництво житлового комплексу «Золоте Руно». Під час судових розглядів справи TOB «Златоград», керівником якого вона є, не могло проводити будівельні роботи, так як суди забороняли їх проведення, застосовуючи заходи забезпечення заявлених позовних вимог.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі, так як вони не ґрунтуються на законі, і є не доведеними у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити у повному обсязі.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав;

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін. якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги не ґрунтуються на законі, та не доведені позивачем у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції так як вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.3ст.10, ч.1ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ст.58 ЦПК України.

Вказані норми право дотримані судом першої інстанції під час розгляду зазначеної справи та ухвалення судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.03.2005 року між ОСОБА_2 та TOB «Златоград» був укладений інвестиційний договір за №11/03/1ИМ, з подальшими змінами і доповненнями від 30.03.2009 року, та додаткова угода до нього.

Обєктами інвестування за цим договором є дві однокімнатні квартири житлового комплексу «Золоте Руно» по вул. Малиновського, обмеженого вул. Малиновського, пров. Хвойним, вул. Багрицького та Люстдорфською дорогою, будівельні №2 та №7, на 4-му загальному, 1-му житловому поверсі (отм.12,00м) 18 поверхового будинку, корпус «А», загальною площею 125,42 (2 х 62,71) кв. метри.

Відповідно до пункту 1 додатку до Інвестиційного договору, сума договору інвестування на момент його укладення, з урахуванням НДС, складала 197044 грн., що еквівалентно 37199 дол. США.

З наданих позивачем квитанцій до прибуткових касових ордерів видно, що ним у повному обсязі була сплачена сума інвестиційних коштів, а отже виконані усі зобовязання за цим договором.

Пунктом 8.1 Інвестиційного договору встановлені строки початку та закінчення будівництва, та здача будинку в експлуатацію грудень 2008 року.

Будівництво житлового комплексу «Золоте Руно» розпочате лише в частині підготовки котловану для будівництва житлового будинку, і не завершене до теперішнього часу з поважних причин, оскільки в судовому порядку вирішувалися спори між замовником будівництва Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради з однієї сторони та ТОВ «Златоград» з другої сторони. В подальшому прокуратурою Одеської області оскаржувалися у судовому порядку рішення Одеської міської ради щодо правомірності передачі земельної ділянки ТОВ «Златоград» для будівництва житлового комплексу «Золоте Руно».

Відповідно до п.3.1 Інвестиційного договору, інвестор (позивач) має право прийняти обєкт інвестування за актом прийомки, та відповідно до п.3.2 розірвати укладений договір у разі невиконання його умов ТОВ «Златоград».

Згідно ч.5ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно до вимог ст.190 ЦК України, майном, як особливим обєктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Майновими визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі і прав, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як очікування, є складовою частиною майна як субєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Правилами статті 392 ЦК України встановлено, що позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який посвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення о особи субєктивного права власності на окремі обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт, та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

ОСОБА_2 виконав свої зобовязання за договором інвестування, повністю сплативши вартість обєкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на обєкт будівництва або для набуття майнових прав на цей обєкт. Проте в позивача право власності на спірну квартиру не виникло, оскільки для виникнення такого права необхідною передумовою є дотримання вимог договору інвестування, укладеного між сторонами у справі в частині передачі майна у власність, та дотримання вимог Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Ураховуючи вищезазначене колегія суддів визнає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання за ним майнових прав на дві однокімнатні квартири у житлового комплексі «Золоте Руно», на будівництво яких він інвестував свої грошові кошти, оскільки правових підстав для задоволення таких вимог немає. У позивача не виникло майнового права на інвестовані ним обєкти будівництва, оскільки ці обєкти до теперішнього часу не побудовані (їх не існує взагалі). У позивача існують лише майнові права на грошові кошти, передані ним на інвестування двох однокімнатних квартир. І на теперішній час він не позбавлених права захисту цих майнових прав шляхом звернення до суду з позовом про розірвання договору інвестування та повернення йому грошових коштів, що також передбачено і п.32. Інвестиційного договору.

Щодо вимог позивача про визнання інвестиційного договору удаваним колегія суддів зазначає таке;

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони вчинили насправді.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивач передав кошти ТОВ «Златоград» для того, щоб товариство на ці кошти побудувало йому дві однокімнатні квартири.

За договором купівлі-продажу (ст.655 ЦК України) передбачається передача майна однією особою (продавцем) іншій особі (покупцю) за певну (домовлену) між ними плату.

Оскільки ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що він уклав з ТОВ «Златоград» договір купівлі-продажу двох однокімнатних квартир у житловому комплексі «Золоте Руно» і тому договір інвестування є удаваним, суд першої інстанції правомірно відмовив йому у задоволенні цієї частини вимог, так як вони не підтверджуються матеріалами справи і є не доведеними у встановленому законом порядку.

Звертаючись до суду з вимогами про зобовязання ТОВ «Златоград» закінчити будівництво двох однокімнатних квартири позивач також не надав доказів того, що таке будівництво не було проведене з вини цього товариства. Надані відповідачем докази свідчать про те, що будівництво двох однокімнатних квартир не було проведене не з вини ТОВ «Златоград», оскільки товариство не було замовником будівництва житлового комплексу «Золоте Руно», і тому не мало можливості забезпечити отримання земельної ділянки для будівництва житлового комплексу та погодження технічної документації для проведення будівельних робіт. Тому з урахуванням того, що ці вимоги не доведені, суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_2 у цій частині позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі, та є не доведеними у встановленому законом порядку.

Так, позивач не вказав, якими діями ОСОБА_3 завдала йому моральну школу і в чому ця шкода виразилася. Крім того, ОСОБА_3 не є стороною інвестиційного договору, та в силу закону не може відповідати за зобовязаннями юридичної особи. Діючим цивільним законодавством не передбачене право на стягнення моральної шкоди, завданої в результаті неналежного виконання зобовязань за інвестиційним договором. Тому з урахуванням таких обставин правових підстав для задоволення цієї вимоги позивача у суду першої інстанції не було.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції вони не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог апелянта у повному обсязі. Посилання апелянта на те, що він є замовником будівництва, а тому відповідно до статті 876 ЦК України є власником обєкта будівництва двох однокімнатних квартир не приймаються судом до уваги, оскільки однокімнатні квартири іще не побудовані, і доказів того, що вони побудовані, апелянтом до суду не надано. Так як відсутнє в наявності нерухоме майно, на нього не можуть виникнути майнові права.

Не можуть бути предметом договору купівлі-продажі і майнові права у разі відсутності самого нерухомого майна, тому укладений між позивачем та ТОВ «Златоград» інвестиційний договір не є договором купівлі-продажу, і доводи апелянта у цій частині апеляційної скарги також є безпідставними.

Інші доводи не мають правового значення для вирішення спору між сторонами.

Керуючись ст.304, п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П. Фальчук

ОСОБА_4

ОСОБА_5