Справа №591/5072/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидоренко А. П.
Номер провадження 22-ц/788/1831/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2014 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що на підставі кредитно-заставного договору від 08 липня 2008 року за № SUC0AN11159174 відповідач отримав кредит у розмірі 61821 грн. 17 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 07 липня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором відповідач надав в заставу автомобіль «Daewoo» модель: Nexia 1.5, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за його користування, у зв'язку з чим станом на 27 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 305855 грн. 28 коп., позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності, як вбачається з його змісту.

Вказане рішення суду переглядалось в апеляційному порядку неодноразово, але ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді, звертаючись до апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів виходить з наступного.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що помилковим є висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності для зверненні до суду з даним позовом, з огляду на те, що кінцева дата погашення кредиту мала настати 07 липня 2015 року, відтак, на думку банку, строк позовної давності мав відраховуватися після вказаного терміну.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 08 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитно-заставний договір № SUC0AN11159174, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 61821 грн. 17 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 07 липня 2015 року (а.с.16-26, 59-64).

Для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань за вказаним договором відповідач надав в заставу банку автомобіль Daewoo Nexia 1.5, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Пунктом 13.2 вказаного кредитного договору передбачено, що банк, не застосовуючи судових процедур, має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог з-поміж таких: а) передача предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог; б) продаж предмета застави банком третій особі відповідно до вимог законодавства України; в) звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення договору); г) будь-яка інша процедура, дозволена законодавством України.

З метою врегулювання питання щодо погашення наявної заборгованості за кредитно-заставним договором відповідач добровільно передав банку придбаний за кредитні кошти автомобіль та доручив реалізувати його за ринковою вартістю, а виручені кошти направити на погашення заборгованості, що вбачається зі складеного представником ПАТ КБ «ПриватБанк» акта про приймання автомобіля позичальника від 26 лютого 2009 року, який був підписаний і відповідачем також (а.с.52).

Згідно із цим актом автомобіль перебуває у технічно справному стані, його передано представникам банку з оригіналом технічного паспорта та комплектом ключів.

06 березня 2009 року відповідачем видано довіреність, якою уповноважено співробітників ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснювати усі необхідні дії щодо відчуження автомобіля за ціною не нижчою 65000 грн. (а.с.53).

Як вбачається з довідки Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області від 29 вересня 2012 року, автомобіль Daewoo Nexia 1.5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 знято з обліку за заявою ОСОБА_6, який діяв за дорученням від імені ОСОБА_3, на підставі довідки банку про погашення кредиту від 03 квітня 2009 року № 179 (а.с.55).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 08 липня 2008 року заборгованість відповідача станом на 27 червня 2014 року становила 305855 грн. 28 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 63147 грн. 99 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 52546 грн.07 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 12399 грн. 58 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 162959 грн. 01 коп., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 250 грн. - фіксована частина та 14552 грн. 63 коп. - процентна складова (а.с.8-12).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові у зв'язку з пропуском позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж відповідачем здійснено 09 лютого 2009 року, тому за умовами укладеного між сторонами кредитно-заставного договору у банку виникло право вимагати повернення кредиту, а у відповідача - обов'язок його повернути через 30 днів після настання події - дефолту (затримки внесення чергового платежу).

Крім того, встановивши, що прийняття банком предмета застави на зберігання та видача відповідачем довіреності на ім'я працівників банку на право розпорядження транспортним засобом, який є предметом застави, свідчать про наміри банку задовольнити свої вимоги, як кредитора, за рахунок предмета застави у спосіб, передбачений договором, та врахувавши, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Також у статті 589 ЦК України йдеться про те, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитно-заставного договору від 08 липня 2008 року № SUC0AN11159174 сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за договором, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - з «24» по «28» число кожного місяця (п.п.4.4, 15.1, 17.1.9 кредитно-заставного договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 цього Кодексу).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2520цс15.

Як передбачено п.4.4 кредитно-заставного договору від 08 липня 2008 року № SUC0AN11159174, погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8 договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом.

Щомісяця, в період сплати позичальник зобов'язаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 1581,77 грн. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним (п.17.8 кредитно-заставного договору).

При цьому, періодом сплати сторони кредитного договору визначили з 24 по 28 число кожного місяця (п.17.1.9 договору).

А у п.14.11 вказаного договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п'ять років.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив останній платіж за кредитним договором 09 лютого 2009 року в сумі 470 грн., які були спрямовані на: погашення процентів - в сумі 417,90 грн., погашення пені - в сумі 52,10 грн., після чого ніяких платежів не здійснював (а.с.8-12).

Таким чином, враховуючи, що право у позивача на пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості відповідача за вказаним кредитно-заставним договором виникло ще з 29 березня 2009 року, тобто з моменту несплати відповідачем чергового платежу, однак з даним позовом банк звернувся до суду лише 14 липня 2014 року, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, враховуючи письмову заяву відповідача про застосування позовної давності.

У зв'язку із зазначеним, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про початок перебігу позовної давності з моменту закінчення строку дії кредитного договору, тобто з 07 липня 2015 року, оскільки вони є помилковими і спростовуються вищенаведеними нормами права та обставинами справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ще 26 лютого 2009 року відповідач добровільно передав автомобіль банку з метою врегулювання питання про погашення наявної заборгованості за кредитно-заставним договором, а 06 березня 2009 року видав на ім'я уповноважених працівників банку довіреність на вчинення необхідних дій щодо відчуження автомобіля.

Однак, лише 27 лютого 2015 року банк реалізував переданий йому відповідачем автомобіль за 68100 грн., які були спрямовані на: погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 34050 грн., погашення штрафу - в сумі 18989,18 грн. та на сплату пені в сумі 15060,82 грн. (а.с.175, 191-192, 193).

Отже, колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що сторони обрали позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави і відповідач виконав усі залежні від нього дії. До того ж, станом на момент розгляду справи апеляційним судом, спірний автомобіль, як предмет застави, вже був реалізований банком, а вилучені від його продажу кошти були спрямовані на погашення заборгованості відповідача за вказаним кредитно-заставним договором.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -