Справа № 354/701/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1159/2016
Головуючий у 1 інстанції Марчак Ю.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Горблянського Я.Д., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

представників МРЦ «Кремінці» ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» Міністерства внутрішніх справ України про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів виплати заробітної плати, за апеляційними скаргами представника Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» МВС України та ОСОБА_2 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» Міністерства внутрішніх справ України про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів виплати заробітної плати. Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач не виплатив їй середній заробіток за час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку, не виплатив компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати заробітної плати.

У зв'язку з цим просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з вересня 2013 року по 01.02.2016 року у розмірі 42137 грн., та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати за період з 2013-2015 років у розмірі 18098 грн.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 до Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» Міністерства внутрішніх справ України про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів виплати заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» МВС України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 30.08.2013 року по 30.06.2015 року у розмірі 31966 грн., та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів виплати заробітної плати за період з 30.06.2013 року по 30.06.2015 року у розмірі 17904,66 грн.

Стягнуто з Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» МВС України в дохід держави 498 грн. 66 коп. судового збору.

На дане рішення представник Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» МВС України та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Представник Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» МВС України в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що ні позивач, ні її представник, не надали жодних доказів які б підтверджували здійснений ними розрахунок заборгованості. Крім того позивач приховала факт проведення відповідачем розрахунку з нею в червні 2015 року, а не в січні 2016 року, як вказано в позовній заяві.

Суд першої інстанції безпідставно не врахував п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 р.№ 100 при розрахунку середньомісячної заробітної плати позивача.

Також представник МРЦ «Кремінці» МВС України не погоджується з рішенням суду в частині задоволення вимоги щодо компенсації втрати заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів виплати зарплати. Вважає, що виплата середнього заробітку вже є своєрідною компенсацією втрачених доходів позивача.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, представник Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» МВС України просив скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки моральним стражданням, які вона зазнала у зв'язку з порушенням відповідачем її трудових прав, що підтверджується медичними виписками з історії хвороби. Вважає, що сума в розмірі 10 000 грн. є справедливою компенсацією за завдані їй моральні збитки.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_2 просила скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у цій частині.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити. Апеляційну скаргу начальника МРЦ «Кремінці» вважають безпідставною.

Представники відповідача - МРЦ «Кремінці» доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнали та просили про її відхилення. Одночасно підтримали вимоги апеляційної скарги, що подана начальником МРЦ «Кремінці».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» МВС України підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася в суд з вимогами про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та скасування запису у трудовій книжці; визнання неправомірними дій відповідача по переведенню на роботу з МРЦКремінці в пансіонат при МРЦ Кремінці; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 31.08.2013 року по день винесення рішення; стягнення недонарахованої частини заробітної плати у зв'язку з незаконним переведенням на 0,5 ставки за період з 01.01.2003 року по 31.12.2004 року; стягнення доплати до заробітної плати у розмірі 25 % згідно ЗУ Про статус гірських населених пунктів в Україні за період з 17.01.2001 року по 31.08.2013 року ; стягнення надбавки за шкідливі умови праці у розмірі 10 % за період з 17.01.2001 року по 31.08.2013 року ; стягнення індексації заробітної плати з компенсацією за період роботи з 17.01.2001 року по 31.08.2013 року; стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку тривалістю 10 календарних днів; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.; стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів виплати зарплати; визнання недостовірними відомостей, внесених в довідки про заробітну плату та стягнення недоплаченої заробітної плати.

Справа неодноразово розглядалася судами першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року, рішення Яремчанського міського суду від 30.03.2015 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні та стягнення компенсації витрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів виплати заробітної плати було скасовано і справа в цій частині направлена для розгляду у суд першої інстанції .

Ухвалюючи рішення в частині вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні та компенсації витрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати, суд першої інстанції виходив з того, що на користь ОСОБА_2 слід стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 30.08.2013 року по 30.06.2015 року у розмірі 31966 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів виплати заробітної плати за період з 30.08.2013 року по 30.06.2015 року у розмірі 17904 грн. 66 коп.

Однак погодитись з висновком суду в частині стягнення сум, колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок.

Згідно з положеннями частини п'ятої статті 95 Кодексу законів про працю України, статтей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.

Положеннями статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 .

Відповідно до п.2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати ( далі - компенсація ) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін ( індекс інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Як вбачається з матеріалів справи, при розрахунку ОСОБА_2 не виплачено 515 грн. 70 коп. компенсації за 10 днів невикористаної відпустки.

При цьому судом встановлена, а сторонами не оспорюється ні сума невиплачених коштів, ні період затримки у виплаті - з 30.06.2013 року по 30.06.2015 року.

Виходячи з рекомендацій, прописаних у «Порядку компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» та даних Міністерства фінансів України щодо величини індексу інфляції ( липень-грудень 2013 року - 101,1%; 2014 рік-124,9%; січень-травень 2015 року-140,14%) компенсація у звязку із знеціненням коштів (515 грн. 70 коп.) складатиме 396 грн. 96 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення? виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем? прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати (правова позиція ВСУ у справі за № 6¬113цс16 ).

Оскільки ОСОБА_2 при звільненні не виплачено лише частину коштів - компенсацію за невикористану відпустку -10 днів у сумі 515 грн. 70 коп., то виходячи з принципу справедливості та співмірності а також зважаючи на те, що понад рік ОСОБА_2 з позовом до суду не зверталася, колегія суддів вважає, що слід обмежитися строком розрахунку - один рік. Беручи за основу середньоденний заробіток ОСОБА_2 - 51грн. 51 коп. та співвідношення по кількості робочих днів за два місяці перед звільненням 18- у червні та 23- у липні, кількістю робочих днів у році -251 ( згідно даних Мінсоцполітики) та фактично затриманим розрахунком за 10 днів, колегія суддів вважає за необхідне визначити до відшкодування суму у 6315 грн. 16 коп.

Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди, то така не підлягає до задоволення. Оскільки вимога про стягнення моральної шкоди завданої порушенням відповідачем трудових прав ОСОБА_2 вже була предметом судового розгляду, і дане питання вирішене судом по суті. Зокрема, ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року рішення Яремчанського міського суду від 30.03.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.06.2015 року в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди залишено без зміни..

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, не застосовані норми матеріального права, що підлягали застосуванню, а тому оскаржуване рішення в частині стягнення грошових сум слід змінити.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Олексіївни- відхилити.

Апеляційну скаргу представника Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» МВС України задовольнити частково.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року в частині стягнення грошових сум на користь ОСОБА_2 змінити.

Стягнути з Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» МВС України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 6315 ( шість тисяч триста пятнадцять) грн. 16 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів виплати заробітної плати за період з 30.06.2013 року по 30.06.2015 року в сумі 396 ( триста девяносто шість) грн. 96 коп.

В решті рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_6