Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу з нарахованими відсотками, з урахуванням індексу інфляції, та відшкодування матеріальних збитків,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на свою користь 17135 грн. 42 коп., з яких : 11000,00 грн. - сума вкладу , 2635, 42 грн. - нараховані відсотки за Договором строкового вкладу «Депозит Плюс» НОМЕР_1 від 19 серпня 2013 року, та 3500 грн. понесених матеральних та моральних збитків. (а.с.1-5 т.1)

10 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до поданої заяви просив стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на свою користь 19227 грн. 30 коп., з яких : 16678, 12 грн. - сума вкладу з нарахованими процентами та суми нарахованих індексу інфляції станом на 20 січня 2015 року; 2049,18 грн. - сума понесених матеріальних збитків; 500,00 грн. сума понесених матеріальних збитків. (а.с.61-62 т.1)

10 березня Дніпровським районним судом міста Києва ухвалене заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення сум вкладів та процентів задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17232 грн. 72 коп.. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. (а.с.98-100 т.1)

16 липня 2015 року Апеляційним судом міста Києва ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» Лопаткіної Аліни Вадимівни задоволено частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2015 року скасовано та постановлене нове за яким: Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 - 16678,12 грн. суму строкового вкладу з нарахованими відсотками та індексом інфляції та 56,40 гривень судових витрат.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. (а.с.201-204 т.1)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року, касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с.224-227 т.1)

12 січня 2016 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до поданої заяви просив стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на свою користь 31842 грн. 66 коп., з яких : 27905, 83 грн. - сума вкладу з нарахованими процентами та суми нарахованого індексу інфляції станом на 20 січня 2016 року; 3436,83 грн. - сума понесених матеріальних збитків; 500,00 грн. сума понесених матеріальних збитків. (а.с.7-9 т.2)

24 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 подав через канцелярію суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до предмету позову позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 34695,22 грн., з яких: 30669 грн.94 коп. сума вкладу з нарахованими процентами та суми нарахованого індексу інфляції станом на 20.05.2016 року; 3525,28 грн. сума понесених матеріальних збитків; 500,00 грн. сума понесених моральних збитків. (а.юс.109-112 т.2)

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу з нарахованими відсотками, з урахуванням індексу інфляції, та відшкодування матеріальних збитків, залишено без розгляду. (а.с.136-137 т.2)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що 19.08.2013 року позивач через мережу Інтернет, на сайті «Приват24» відкрито Договір строкового вкладу (Депозит Плюс) НОМЕР_1 на 366 днів на суму 11000,00 грн. зі сплатою 19% річних та терміном повернення 20.08.2014 року. 11 березня 2014 року позивач звернувся до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про дострокове припинення договору строкового вкладу та зняття коштів, на що працівник банку запропонувала не закривати депозит, а отримати безкоштовну картку «Gold», яка має більше привілеїв, а всі кошти зі старої картки будуть доступні на новій, з чим він погодився. Однак, 17 березня 2014 року, при перевірці наявних коштів на рахунку, він з'ясував, що з карткового рахунку зникли 5500,00 грн. кредиту та 11000,00 грн. його особистих коштів та нараховані на них відсотки близько 990,00 грн. Починаючи з 20 квітня 2014 року, з метою отримання інформації щодо підстав зникнення коштів, він неодноразово звертався до відділення банку, яке розташоване на вулиці Харківське шосе, 56 в м. Києві, та на телефон гарячої лінії, однак отримав лише письмові повідомлення з проханням зачекати з відповіддю на заяву, також на звернення надати довідку про відкритий в нього депозит та надання копії договору, отримав відповідь лише після його звернення до правоохоронних органів, а з травня 2014 року банк взагалі зупинив нарахування відсотків по депозиту, кошти не повернув, чим протиправно позбавив позивача права на належне користування власними грошовими коштами. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором строкового вкладу позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь 27905, 83 грн. - сума вкладу з нарахованими процентами та суми нарахованого індексу інфляції станом на 20 січня 2016 року, а також відшкодувати понесені матеріальні збитки в розмірі 3436,83 грн., які включають витрати на відправлення поштової кореспонденції на адресу відповідача, придбання медичних препаратів в період перебування на стаціонарному лікуванні, яке тривало з15.04.2014 року по 25.04.2014 року, вартість проїзних квитків на проїзд до м. Сімферополя з метою відвідування відділення ПАТ «ПриватБанк» у травні 2014 року, оплата юридичних послуг, крім того понесені матеріальні збитки, які оцінює в розмірі 500,00 грн.

Представник відповідача Бондаренко Д.Ю. в судовому засіданні просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до матеріалів справи, пояснив, що між сторонами відсутні договірні відносини, оскільки письмовий договір банківського вкладу між сторонами укладено не було, тому відсутні підстави для покладання на відповідача обов'язків виконати умови договору банківського вкладу та вимагати відшкодування матеріальних та моральних збитків.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму вклад, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунок, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського кладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577 (далі - Положення).

Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку ( строковий вклад (депозит) .

Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. ( п.1.2. Положення).

Виплата процентів за вкладом (депозитом) здійснюється у строки, що обумовлені в договорі (п. 1.7. Положення).

Згідно із п. 3.3.Положення банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

Відповідності до п. 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 № 492 (далі по тексу - Інструкція), письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

У п. 10.1 Інструкції визначено, що на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528, встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-118цс14 від 29.10.2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

«Приват24» - це система інтернет-платежів, яка дозволяє Клієнту керувати своїми рахунками (проводити операції по картці, здійснювати грошові перекази, платежі та внески, погашати кредити, обмінювати валюту та ін.) в ПриватБанку за допомогою Інтернету.

Обгрунтовуючи підстави виникнення між сторонами спору договірних відносин позивач посилається на наступне, що 19 серпня 2013 року позивач через мережу Інтернет, через сайт «Приват 24», відкрив договір строкового вкладу (Депозит Плюс) НОМЕР_1 на 366 днів на суму 11000,00 грн. Згідно умов договору вклад вноситься на строк 12 місяців та 1 день зі сплатою 19% річних, строк дії вкладу до 20 серпня 2014 року, факт внесення грошових коштів підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_1 за період з 01 вересня 2013 року по 19 жовтня 2013 року та довідкою №6761079 від 23 травня 2014 року, яка підписана начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ Чорним А.В. (а.с.6,7)

За змістом ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а враховуючи положення ст. 218 Цивільного кодексу України, заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Разом з тим, оригінали договорів, квитанцій або іншого документа, на підтвердження того факту, що між сторонами спору існують правовідносини щодо банківського вкладу та наявність на час звернення до суду грошових сум на рахунках позивача, відкритих на підставі зазначених позивачем договорів, суду надано не було.

При вирішенні даного спору суд враховує, що наданий позивачем Витяг з мережі Інтернет сайту «Приват 24» не є підтвердженням укладання депозитного договору в розумінні ч.1 ст.1059 ЦК України, під час розгляду справи позивач визнав той факт, що письмовий договір банківського вкладу на момент внесення коштів на рахунок між сторонами укладено не було, з пропозицією укласти такий договір позивач звернувся лише після того, як просив повернути кошти розміщенні на його рахунку та виплатити проценти, ці обставини не заперечуються стороною відповідача, тому в силу положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнанні стронами у справі не потребують доказуванню.

Крім того, ксерокопія довідки Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.05.2014 року №6761079, виготовлена Операційним центром NPS, та підписана начальником департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського РУ Черним А.В., підпис якого завірений малою печаткою банку, не є належним та допустимим доказом, який би підтверджував розмір вкладу, заборгованість за вкладом та відсотках на теперішній час, цей документ не містить повні дані щодо номеру рахунку та номеру вкладу (а.с.7)

Також слід врахувати, що на час видачі довідки, згідно нормативних актів Національного банку України з 06.05.2014 року, діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» припинена.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на свою користь 27905, 83 грн., яка включає: 20847,65 грн. - сума внесеного позивачем вкладу та нарахованими відсотками за період з серпня 2014 року по січень 2015 року, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 7058,18 грн., не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження виникнення між сторонами договірних відносин і внесення коштів на рахунок, тому відсутні підстави для покладання на відповідача цивільно-правової відповідальності за виконання умов договору банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Як роз'яснення у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до частини першої та другої ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ПриватБанк» матеріальних збитків в розмірі 3436,83 грн., оскільки позивачем не наведено правових підстав для відшкодування за рахунок відповідача заподіяних збитків, що є окремими предметом доказування, тому суд позбавлений надати оцінку заявленим вимогам в цій частині, з урахуванням предмету спору, якій стосується неналежного виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання.

Отже порушенням договірних зобов'язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються.

Враховуючи, що між сторонами спору виникли відносини, які стосуються виконання зобов'язань за договором банківського вкладу, тому дана правова норма не поширюється на випадки коли моральна шкода завдається порушенням зобов'язання, факт заподіяння моральної шкоди з інших підстав позивачем не доведено, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 500,00 грн.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу з нарахованими відсотками, з урахуванням індексу інфляції, та відшкодування матеріальних збитків є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 633, 1058, 1060, 1066 Цивільного кодексу України, ст.ст. 26, 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст.1, 4, 10, 11, 56, 58, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу з нарахованими відсотками, з урахуванням індексу інфляції, та відшкодування матеріальних збитків.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я