Провадження №4-с/523/151/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2016 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в місті ОСОБА_1 скаргу ОСОБА_2 на дії та постанову державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною скаргою та просила визнати дії державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області неправомірними в частині винесення постанови від 29.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом №1527/2-4004/11, виданого 25 червня 2013 року Суворовським районним судом м.Одеси та скасувати зазначену постанову.

В обгрунтування скарги заявник вказувала на те, що державний виконавець безпідставно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки у звязку зі смерті стягувача він повинен був зупинити виконавче провадження до встановлення правонаступників, так як виниклі правовідносини допускають правонаступництво.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності, скаргу підтримав.

Представник відділу направив письмове заперечення в якому зазначив, що державним виконавцем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку зі смертю стягувача ОСОБА_4, після отримання листа від УПФУ у Суворовському районі м.Одеси та відповідно до п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (далі- Закон). При цьому представник відділу також посилався на те, що відповідно до ст.8 Закону передбачено право, а не обовязок виконавця звертатися до суду з заявою про заміну сторони правонаступників. Крім того, з моменту смерті і до закінчення виконавчого провадження минуло більше ніж три місяці, однак ОСОБА_2 не скористалася даним правом.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Як видно з матеріалів справи 25.06.2013 року Суворовським районним судом м.Одеси було видано виконавчий лист №1527/2-4004/11 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 57994,65 грн. та судових витрат у розмірі 785,65 грн..

11.10.2014 року стягувач ОСОБА_4 помер, актовий запис №10279, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №391612.

29.01.2015 року, тобто через три місяці після смерті стягувача, державним виконавцем другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції прийнято постанову про закінчення провадження на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Згідно з нормами п.1 ч.1 ст.37 Закону виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Відповідно до вимог ч.2 ст.39 Закону виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника або призначення опікуна недієздатному боржникові.

Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Отже, враховуючи встановлені факти та вказані норми, суд прийшов до висновку, що державний виконавець не дочекавшись правонаступників стягувача неправомірно прийняв постанову про закінчення провадження, оскільки стягнення грошей допускає правонаступництво і строк для прийняття спадщини не закінчився.

Разом з тим, в задоволенні скарги ОСОБА_2 необхідно відмовити виходячи з наступного.

Як визначено ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 не зверталася до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Таким чином, враховуючи те, що заявниця на час звернення до суду зі скаргою не набула статусу сторони виконавчого провадження, тому суд вважає, що її права не були порушені, у звязку з чим підстав для задоволення скарги не має.

Керуючись ст.ст.209,210, 383,387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії та постанову державного виконавця залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом пяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: