Справа № 357/9642/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,
при секретарі - Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та трьох процентів річних,
У вересні 2016 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою.
Позивач стверджує, що до цього часу зазначений виконавчий лист не виконаний, а заборгованість залишилась незмінною, тому просив стягнути з відповідача на свою користь 4 715,00 грн. - трьох процентів річних, 47 187,10 грн. - інфляційних втрат та судові витрати по справі.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, останній звернувся до суду із заявою про розгляд справи без їхньої участі в якій позов підтримав в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
За вказаним рішенням Білоцерківським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження, що підтверджується копією постанови державного виконавця від 26.12.2014 року.
За змістом ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є договори та інші правочини.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду встановлено, що між позивачем і відповідачем існувало зобов'язання, що виникло за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599,600-601, 604-609 ЦК України.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, суд дійшов до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору позики та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Станом на 01.11.2016 року відсутні документи, що підтверджують сплату боргу по рішенню суду від 28.11.2014 року, а заборгованість становить 93 896,56 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Згідно розрахунку, що міститься в позовній заяві за період з 03.01.2015 року по 05.09.2016 року заборгованість по трьом процентам річних становить - 4715 грн., а інфляційне збільшення боргу - 47 187,10 грн.

Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини відповідачем не надано.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення боргу по трьом процентам річних та інфляційним втратам підлягає до задоволення в повному обсязі.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. сплаченого позивачем судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та трьох процентів річних - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у виді трьох процентів річних в сумі 4 715 грн. та 47 187,10 грн. інфляційних втрат, а також 551,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Суддя А. Ю. Цуранов