УХВАЛА

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про відшкодування збитків, завданих злочином, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 9 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 березня 2014 року відповідач незаконно заволодів належною їй кредитною карткою публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), з якої зняв кошти в загальній сумі 8 тис. грн. Винні дії відповідача підтверджені вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 4 липня 2014 року, який набрав сили.

З урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь завдані збитки у розмірі 13 901 грн 78 коп. у вигляді відсотків за користування кредитом й моральної шкоди та 7 080 грн на відшкодування збитків, пов'язаних з втратою корови, яка утримувалась у її господарстві й яку вона була змушена здати на забій, оскільки кошти, які могла спрямувати на її годівлю, були використані на погашення банківського кредиту за карткою, якою заволодів відповідач, а всього 20 981 грн 78 коп. майнових збитків, завданих у результаті злочину, та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 9 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнові збитки, завдані злочином, у розмірі 8 тис. грн, моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн, витрати на правову допомогу у розмірі 545 грн 53 коп., всього: 10 545 грн 53 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить судові рішення змінити, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок злочину, пов'язаного з викраденням кредитної картки, позивачці завдано матеріальну шкоду у встановленому вироком суду розмірі - 8 тис. грн. Зазначав, що посилання ОСОБА_3 на стягнення з відповідача матеріальних збитків у вигляді відсотків за користування кредитом позивачем не доведено.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому послався також на те, що з наданих позивачкою випискою про рух коштів за кредитною карткою та чеків банку неможливо встановити характер та належність здійснюваних ОСОБА_3 платежів.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно з вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 4 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до позбавлення волі. Під час розгляду кримінальної справи судом установлено, що ОСОБА_4 11 березня 2014 року таємно заволодів (здійснив крадіжку) кредитними коштами ОСОБА_3, знявши їх через банкомат, що розташований за адресою: вул. Леніна, 19а у м. Оржиця Полтавської області з належної позивачеві кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 8 тис. грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Картковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритий на ім'я позивача, після викрадення коштів банком було заблоковано та відкрито новий рахунок, на який проводилось зарахування коштів.

Відповідно до наданої позивачем виписки з цього карткового рахунку станом на 12 березня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 складає

7 999 грн 73 коп., вказана сума коштів була знята через банкомат, розташований на вул. Леніна, 19а у м. Оржиця Полтавської області. Починаючи з 28 квітня

2014 року банк почав нараховувати проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

Як вбачається з виписки за вказаним картковим рахунком ОСОБА_3 після

11 березня 2014 року кредитною карткою не користувалася та кредитні кошти не витрачала.

8 липня 2014 року ОСОБА_3 здійснила поповнення кредитної картки у розмірі 1 410 грн. 31 січня 2015 року відбулося автоматичне погашення кредитної заборгованості у розмірі 710 грн 78 коп. 2 квітня 2015 року позивачка внесла у рахунок погашення кредиту готівкові кошти у розмірі 10 815 грн та 966 грн, про що свідчать відповідні чеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд, покладаючи на відповідача обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду, має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи те, що вина відповідача у даній справі була доведена вироком суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на останнього відповідальності по відшкодуванню збитків, завданих ОСОБА_3, розмір яких встановлено вироком суду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивачка посилалась на те, що з вини відповідача, який незаконно заволодів її карткою, їй завдано збитків у вигляді відсотків, за користування кредитом та завдано моральної шкоди.

Проте, в порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частинні вирішення позовних вимог щодо стягнення збитків у вигляді відсотків за користування кредитомта відшкодування моральної шкоди, вищевказані положення закону та роз'яснення уваги не звернув; доводів позивача щодо розміру завданих їй матеріальних збитків не перевірив, не надав належної правової оцінки всім доказам у справі, при визначенні розміру моральної шкоди не врахував обставини у справі, характер правопорушення, а також особу позивача, яка є особою похилого віку та отримує пенсію за віком.

Зокрема, апеляційний суд не звернув уваги на надані позивачкою роздруківки платіжних банківських квитанцій, де нею сплачені грошові кошти, у тому числі проценти й штраф за неповернутий кредит, знятий відповідачем.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик