Справа № 452/668/16-ц
УХВАЛА

судового засідання

12 жовтня 2016 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області,

встановив:

ОСОБА_1 09.03.2016 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі ВПВР УДВС) ОСОБА_2 щодо винесення 24.02.2016 постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 452/3362/13-ц, виданого 24.09.2014 Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про зобовязання ОСОБА_3 міської ради надати ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, рівнозначне благоустроєне житлове приміщення для проживання в межах ІНФОРМАЦІЯ_2, яке повинно складатися з не менше трьох кімнат загальною площею 98 кв.м, житловою 65,5 кв.м у звязку із переселенням їх з житлового приміщення, яке повернуте реабілітованому, визнання вказаної постанови неправомірною та її скасування.

У обґрунтування своєї скарги заявник посилався на те, що станом на 24 лютого 2016 року зазначений виконавчий лист не був виконаний, заходи, застосовані до боржника за невиконання рішення суду, не дали належного результату, оскільки боржником накладені на нього штрафи не оплачені, що свідчить про відсутність з боку виконавчої служби відповідного нагляду за належним виконанням рішення суду.

Посадові особи, винні у невиконанні рішення суду не притягнуті до відповідальності. Крім цього, в постанові страршого державного виконавця не зазначено на кого саме накладено штраф за невиконання рішення суду та в який саме правоохоронний орган скеровано подання про невиконання рішення суду, а також не зазначено яке рішення прийнято правоохоронним органами.

Службові особи міської ради умисно не вносять у порядок денний сесії питання

про виконання рішення суду щодо забезпечення його, заявника, сім»ї житлом.

На підставі ухвали апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2016 року ухвала Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2016 року у даній справі скасовано, зазначену скаргу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час розгляду скарги ОСОБА_1 у її підтримання посилався на обставини, викладені у скарзі.

Старший державний виконавець ВПВР УДВС ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, у судове засідання двічі не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд постановив ухвалу про вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів.

У письмовому запереченні державний виконавець Шелінська Ю.А. посилалася на те, що у звязку з тим, що боржником рішення суду у наданий строк для самостійного виконання не виконано, причини невиконання, які вказані у листі боржника не підтверджені жодними документами, 23 липня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в сумі 1020 грн. та скеровано боржнику вимогу державного виконавця про зобовязання боржника виконати виконавчий документ у семиденний термін.

16 листопада 2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі в сум 2040 грн. за невиконання рішення суду, так як боржником рішення суду знову не виконано, причини невиконання у листі боржника не підтверджені жодними документами, а тому не можуть бути взяті до уваги як поважні і боржника зобовязано у семиденний термін виконати рішення суду.

Оскільки, виконати виконавчий документ без участі боржника неможливо 29 січня 2016 року державним виконавцем скеровано до ОСОБА_3 відділу поліції ГУ НП у Львівській області подання (повідомлення) про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно службових осіб боржника ОСОБА_3 міської ради Львівської області за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України і це вже повноваження ОСОБА_3 відділу поліції ГУ НП У Львівській області встановити конкретних осіб, винних в умисному невиконанні рішення суду.

Таким чином, виконавче провадження підлягало завершенню згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону, оскільки державним виконавцем був дотриманий порядок виконання рішення суду такої категорії, визначений ст. 75 Закону, а вчинення державним виконавцем додаткових дій не передбачено.

Вислухавши пояснення заявника, зясувавши всі обставини скарги та перевіривши її доказами, суд дійшов висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 384 вказаного Кодексу скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Із постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що 01.07.2015 за заявою стягувача ОСОБА_1 старшим державним виконавцем ВПВР

УДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 452/3362/13-ц (цивільне судочинство), виданого 24.09.2014 Самбірським міськрайонним судом Львівської області про зобовязання ОСОБА_3 міської ради надати ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, рівнозначне благоустроєне житлове приміщення для проживання в межах ІНФОРМАЦІЯ_2, яке повинно складатися з не менше трьох кімнат загальною площею 98,5 кв. м, житловою 65,5 кв.м у звязку із переселенням їх з житлового приміщення, яке повернуте реабілітованому та боржнику ОСОБА_3 міській раді встановлено строк до 08.07.2015 для самостійного виконання рішення суду (а.с. 26).

Із постанови про закінчення виконавчого провадження відомо, що 24.02.2016 старшим держаним виконавцем ВПВР УДВС ОСОБА_2 винесено постанову про закінчення зазначеного виконавчого провадження на підставі п. 11) ч. 1 ст. 49 та ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року) у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови, відповідно до якої у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав, посилаючись на те, що державним виконавцем був дотриманий порядок виконання рішення суду такої категорії, визначений ст. 75 Закону, і вчинення державним виконавцем додаткових дій не передбачено.

Визнаючи оскаржувану постанову, винесену старшим держаним виконавцем ВПВР УДВС ОСОБА_2, неправомірною суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 129 та ст. 1291 Конституції України однією із основних засад судочинства є обовязковість судового рішення.Судове рішення є обовязковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів і згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Так як згідно ст. 11 вказаного Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень,

неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Із оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем вживалися дії та заходи щодо примусового виконання зазначеного виконавчого листа, передбачені ст. 75 та ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (а.с. 5-6, 26-38).

Однак, дії державного виконавця та прийняті ним рішення не свідчать про те, що заходи примусового виконання рішення суду вжиті в повному обсязі.

Так, статтею 75 цього Закону встановлені загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії.

Із відповідей та листів ОСОБА_3 міської ради, а також постанови про закінчення виконавчого провадження вбачається, що боржник у строк, встановлений для виконання рішення суду повідомляв державного виконавця про неможливість надання стягувачу житла із-за його відсутності, про звернення з листами до Премєр-міністра України, голови Львівської обласної ради та голови Львівської ОДА щодо виділення коштів з державного та обласного бюджетів на умовах співфінансування для придбання квартири для стягувача та про вжиття заходів щодо переведення нежитлового приміщення у житло, однак дані обставини державним виконавцем не були перевірені, а зроблено висновок про невиконання боржником рішення суду без поважних причин (а.с. 31, 32, 33, 34, 37-38).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Із постанови про накладення штрафу від 23.07.2015 відомо, що на боржника ОСОБА_3 міську раду за невиконання рішення суду державним виконавцем накладено штраф у розмірі 1 020,00 грн., але у вимозі державного виконавця від 21 жовтня 2015 року про зобовязання ОСОБА_3 міської ради виконати рішення суду не зазначено про накладення штрафу, дані про надіслання боржнику вказаної постанови та вимоги про сплату штрафу відсутні (а.с. 27, 29).

Також, із постанови про накладення штрафу від 16.11.2015 вбачається, що на цього ж боржника у тому ж виконавчому провадженні накладено штраф у розмірі 2 040,00 грн., однак у ній зазначені зовсім інші відомості щодо обставин виконавчих дій, зокрема про те, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.09.2015 р. боржнику надано строк для самостійного виконання рішення до 23.09.2015 року та про те, що 21.10.2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу (а.с. 28).

Із вимоги державного виконавця від 16 листопада 2015 року про зобовязання ОСОБА_3 міської ради виконати рішення суду видно, що вона ідентична вимозі від 21 жовтня 2015 року за винятком того, що у ній зазначено, що державним виконавцем були винесені постанови про накладення штрафу за невиконання без поважних причин вимог державного виконавця (а.с. 30).

Жодних відомостей про те, що постанова про накладення штрафу від 16.11.2015 надіслана боржнику, немає.

Отже, винесена старшим держаним виконавцем ВПВР УДВС ОСОБА_2

оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження порушила законні

права та інтереси стягувача ОСОБА_8

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 389 цього Кодексу встановлено, що про виконання ухвали відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Керуючись ст.ст. 208-210, 383- 385 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення 24.02.2016 постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 452/3362/13-ц, виданого 24.09.2014 Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про зобовязання ОСОБА_3 міської ради надати ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, рівнозначне благоустроєне житлове приміщення для проживання в межах ІНФОРМАЦІЯ_2, яке повинно складатися з не менше трьох кімнат загальною площею 98 кв.м, житловою 65,5 кв.м у звязку із переселенням їх з житлового приміщення, яке повернуте реабілітованому.

Зобовязати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 не пізніше наступного робочого дня з дня одержання копії ухвали відновити виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа та про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а

особами, без участі яких було постановлено ухвалу і вони її оскаржують, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя