Справа № 683/940/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Завадської О.П.

при секретарі Васічевій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

встановив:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється спадкоємицею по заповіту після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 13 лютого 2006 року в м. Києві, проте була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входять: право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало померлій ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0148842, виданого 06 травня 1996 року, та право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало ОСОБА_3, померлому 27 березня 2002 року, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0148841, виданого 06 травня 1996 року. На зазначену земельну частку (пай) ОСОБА_2 набула право, оскільки була дружиною ОСОБА_3 та після його смерті прийняла спадщину у встановленому законом порядку, вступивши в управління та володіння спадковим майном, проте не оформила своє право, так як померла. Своє спадкове право позивачка не може оформити в державній нотаріальній конторі, у зв'язку з тим, що зазначені сертифікати були втрачені, а тому нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Представник позивачки адвокат до судуподала заяву, якою підтримала обставини, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог, які просила задовольнити, розглянувши справу без її участі.

Представник відповідача - Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району направив до суду заяву, якою просив справу розглянути без участі представника сільської ради, не заперечив проти задоволення позову.

Враховуючи те, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Дослідивши матеріли справи, суд дійшов до висновків про наступне.

Судом встановлено, що 27 березня 2002 року помер ОСОБА_3 в с. Оріхівка Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що складено відповідний запис № 10, згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 191816, виданого Великочернятинською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 28 березня 2002 року.

13 лютого 2006 року померла ОСОБА_2 в м. Київ, про що складено відповідний запис № 33, згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БК № 034305, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 14 лютого 2006 року.

За даними довідки виконавчого комітету Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району від 07 жовтня 2015 року за № 1227 ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована та проживала одна ІНФОРМАЦІЯ_2, проте тимчасово вибула в м. Київ, в звязку з потребою стороннього догляду.

Відповідно до повторного свідоцтва про укладення шлюбу, серії 1-БВ № 250565, виданого Старокостянтинівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану 28 липня 2000 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (до шлюбу Романюк) А.В. 21 січня 1946 року було зареєстровано шлюб.

Позивачка, шляхом подання 08 грудня 2015 року відповідної заяви до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, на виконання рішення Старокостянтинівського районного суду від 17 листопада 2015 року, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 На підставі її заяви була заведена спадкова справа № 892/2015 року до майна померлої (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43772947, наданий Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 05 травня 2016 року).

ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і, взагалі все те, що буде належатиме їй на день смерті і, на що вона матиме право заповіла дочці (позивачці) ОСОБА_1, про що склала заповіт, посвідчений секретарем Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району 09 липня 2000 року за р. № 35, який є чинним.

У відповідності до архівної довідки № 2258/01-18 від 19 жовтня 2015 року Хмельницького обласного державного нотаріального архіву, по документах архівного фонду Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, після померлого 27 березня 2002 року ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 740/2002 від 29 жовтня 2002 року, спадкоємцем якого є дружина.

За інформаційною довідкою управління Держгеокадастру у Старокостянтинівському районі від 03 березня 2016 року за № 29-2203-99.5-510/2-16 ОСОБА_2 видавався сертифікат на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, серії ХМ № 0148842, виданий 06 травня 1996 року, та ОСОБА_3 видавався сертифікат на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, серії ХМ № 0148841, виданий 06 травня 1996 року. До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 увійшло право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало померлій ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0148842, виданого 06 травня 1996 року,

та право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало ОСОБА_3, померлому 27 березня 2002 року, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0148841, виданого 06 травня 1996 року. На зазначену земельну частку (пай) ОСОБА_2 набула право, оскільки була дружиною ОСОБА_3 та після його смерті прийняла спадщину у встановленому законом порядку, вступивши в управління та володіння спадковим майном, проте не оформила своє право на заявлене майно, так як померла.

Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 29 березня 2016 року за № 1138/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлої ОСОБА_2, в тому числі після смерті ОСОБА_3, спадкоємцем якого вона є, у звязку з тим, що позивачкою не було надано документів, що посвідчують право власності на земельні частки (паї), що унеможливлює встановлення факту належності спадкового майна померлим.

Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»,зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів,сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, якіотримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Положеннями ст.ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо та в їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя набула право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0148842, виданого 06 травня 1996 року, та право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало ОСОБА_3, померлому 27 березня 2002 року, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0148841, виданого 06 травня 1996 року.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 53, 59, 60, 209, 212, 214-215, 256 ЦПК України, на підставі ч. 1 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 316, ст. 321, ст. 328, ст. 1216, ст. 1217, ст. 1218, ч. 1 ст. 1225, ст. 1241, ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 , ч. 1 ст. 1270, ст. 1276, ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 13 лютого 2006 року в м. Києві: право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало померлій ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0148842, виданого 06 травня 1996 року, та право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало ОСОБА_3, померлому 27 березня 2002 року, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0148841, виданого 06 травня 1996 року, спадкоємцем якого була ОСОБА_2, яка прийняла спадщину, але не встигла її прийняти, померла 13 лютого 2006 року.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницького області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня ухвалення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ____________