Справа № 569/4285/16-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2016 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі судді Бердія М.А.,
при секретарі Абашиній О.В.,
з участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд
Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими повідомленнями, за отриманням яких і в судові засідання не зявився.
Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь борг у розмірі 67 534,00 гривень, інфляційні збитки у розмірі 54 308, 34 гривні та проценти річних у розмірі 5 627, 70 гривень.
Суд заслухавши позивача ОСОБА_1, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного:
Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача ОСОБА_1, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні поясненнями відповідача ОСОБА_2, які він давав в Рівненському відділі поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області по заяві ОСОБА_1, позивач ОСОБА_1, по усній домовленості з ОСОБА_2, поставляв відповідачу ОСОБА_2 ковбасні вироби для реалізації останнім, які ОСОБА_1 купував у свого швагра.
З позовної заяви і пояснень в судовому засіданні ОСОБА_1 слідує, що він неодноразово поставляв ковбасні вироби ОСОБА_2, за що останній з ним розраховувався, однак суму в розмірі 67 534,00 гривні відмовився повертати, тому що гроші від своїх контрагентів за товар він не отримав, оскільки контрагенти товар йому повернули, який зіпсувався.
З досліджених в судовому засіданні пояснень ОСОБА_2 слідує, що між ним і ОСОБА_1 була усна домовленість, що товар який він не реалізує, ОСОБА_1 забирає у нього, і розраховувався він за товар з ОСОБА_1 після реалізації товару. З останньої партії товару у нього залишився непроданий товар, який ОСОБА_1 не забрав, пославшись на брак часу, і товар у нього зіпсувався, який він викинув. За останню партію товару він сплатив ОСОБА_1 61 000,00 гривень, з чим ОСОБА_1 спочатку погодився, але через деякий час почав вимагати у нього ще 67 000,00 гривень.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Система договірних звязків при укладанні договору поставки зазвичай є складною. Тому постачальником не завжди виступає власник (виробник) майна, що є предметом поставки, ним може бути і посередник, який реалізує покупцеві товар з метою одержання прибутку.
Сторонами в договорі поставки є постачальник і покупець, до яких законодавець висуває певні вимоги. Так постачальник має обовязково займатися підприємницькою діяльністю. Що ж до покупця, то він може використовувати придбаний ним товар як у підприємницькій діяльності, так і з іншою метою, але така мета має бути відмінною від особистого (сімейного, домашнього та ін.) використання.
З пояснень позивача ОСОБА_1 слідує, що він не займався підприємницькою діяльністю, а відповідач ОСОБА_2 займався, але з дослідженого в судовому засіданні протоколу пояснень ОСОБА_2 слідує, що він безробітний, тобто позивач ОСОБА_1 в даному випадку не може бути постачальником товару, тому що він не займався підприємницькою діяльністю.
Не може бути позивач ОСОБА_1 і продавцем товару, тому що відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець, яким також не є відповідач ОСОБА_2, приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, що не відбувалося між сторонами по справі.
Відповідно до ст. 208, 206 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами; правочини між юридичною та фізичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 ЦК України, інші правочини щодо яких встановлена письмова форма. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних коштів, тобто між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 існували усні домовленості по реалізації товару, які не передбачені чинним ЦК України.
Крім того, ніяких письмових доказів по асортименту, кількості, ціні товару, розрахунках за товар позивач не надав суду, крім ксерокопій його особистих записів, які відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України не є належними та допустимими, як і досліджена в судовому засіданні ксерокопія протоколу пояснень ОСОБА_2
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
За вище названих обставин позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до задоволення не підлягають за недоведеністю позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208-209,213-215, 218 ЦПК України, суд, ?
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, відмовити за недоведеністю позовних вимог.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Рівненського
міського суду ОСОБА_3