Справа № 134/1147/15-ц Провадження № 22-ц/772/3144/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19.07.2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначало, що 03.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №VIGWGA00001616, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 29600 доларів США на термін до 01.09.2017 року, а відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 16.06.2015 року у ОСОБА_2 виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 13071,62 доларів США, з яких: 11 698,52 доларів США заборгованість за кредитом; 519,63 доларів США заборгованість по процентам; 177,60 доларів США заборгованість по комісії; 42,31 доларів США пеня; 11,66 доларів США штраф (фіксована частина); 621,90 доларів США штраф (процентна складова).

Посилаючи на наведене та положення ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, 1050 ч.2, 1054 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 13071,62 доларів США, що за курсом 21,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.06.2015 року складає 280255,61 грн. за кредитним договором №VIGWGA00001616 від 03.09.2007 року.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 19.07.2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Судова колегія, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника банку, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх недоведеність, оскільки позивач не надав беззаперечних доказів виконання зобовязань за кредитним договором щодо видачі відповідачу кредитних коштів в сумі 32580 доларів США, а також не навів у позові мотивів щодо стягнення з відповідача пені та штрафу за останні три роки. Суд також виходив з того, що позивачем не було надано витребуваних судом доказів, що унеможливлює проведення експертизи про проведення якої клопотав відповідач, а також, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2013 року аналогічний позов банку про стягнення боргу за кредитним договором залишено без розгляду з підстав невиконання ухвали суду та витребування доказів і неявки представника позивача в судові засідання.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать нормам матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 03.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №VIGWGA00001616.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору, банк зобовязався надати відповідачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 03.09.2007 року по 17.09.2017 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 32580 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби 29600 доларів США, а також 2980 000,00 доларів США на сплату грошових платежів, у випадках та порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження виконання ним своїх зобовязань за кредитним договором щодо видачі відповідачу кредитних коштів в сумі 32580 доларів, судова колегія вважає помилковими, оскільки зі справи видно, що позивачем відповідно до ст.60 ЦПК України було надано місцевому суду копію кредитного договору №VIGWGA00001616 від 03.09.2007 року та копію ордера-розпорядження №37 від 03.09.2007 року про видачу короткострокового кредиту ОСОБА_2 на суму 29600 доларів США. Крім цього, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до п.7.1 кредитного договору, банк зобовязався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 32580 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби 29600 доларів США, а також 2980 доларів США на сплату грошових платежів у випадках та порядку, передбачених договором. Відповідач фактично отримав кредит, згідно ордера розпорядження, в сумі 29600 доларів США, і саме ця сума має місце в розрахунку заборгованості.

Враховуючи наведене, висновки суду про недоведеність позивачем позовних вимог щодо видачі відповідачу кредитних коштів є помилковим.

Необґрунтованими судова колегія вважає також наведені у рішенні суду, як підстава для відмови у позові, мотиви про те, що позивачем не зазначено у позові обставин щодо стягнення з відповідача пені та штрафу за останні три роки; а також, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2013 року аналогічний позов банку про стягнення боргу за кредитним договором залишено без розгляду з підстав невиконання ухвали суду та витребування доказів і неявки представника позивача в судові засідання, оскільки ці мотиви суду не є правовою підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що відповідачем не було подано заяви про застосування строків позовної давності у справі, а відповідно до ч.2 ст.207 ЦПК України залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє права особи повторно звернутися до суду з позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду.

Крім цього, не проведення експертизи у справі у звязку з ненаданням сторонами додаткових матеріалів та не оплатою експертних послуг також не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки місцевий суд відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України повинен був, у даному випадку, розглядати справу на підставі наявних матеріалів справи та доказів і пояснень наданих сторонами.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, у звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення у справі.

Ухвалюючи процесуальне рішення, судова колегія виходить з умов укладеного кредитного договору та положень ст.ст. 525, 526, 549, 1054 ЦК України, за якими боржник, який прострочив виконання зобов'язання по поверненню кредитних коштів та процентів, зобов'язаний на вимогу кредитора повернути кредит, сплатити проценти, комісію, а також неустойку.

По справі встановлено, що відповідач свої зобов'язання перед банком за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Судова колегія вважає, що позивачем обґрунтовано пред'явлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 12395,75 доларів США, що за курсом 21,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.06.2015 року складає 265764,88 гривень, з яких: 11 698,52 доларів США, що складає 250816,27 гривень, - заборгованість за кредитом; 519,63 доларів США, що складає 11140,87 гривень, заборгованість по процентам; 177,60 доларів, що складає 3807,74 гривень, заборгованість по комісії; а також заборгованість у розмірі 14240,67 гривень по пені та штрафу (процентна складова), з яких: 907,13 гривень пеня; 13333,54 гривень штраф (процентна складова).

Відповідно до правових позицій викладених Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14 та постанові від 16.09.2015 року у справі №6-190цс15, комплексний аналіз ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. В той же час разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню неустойка, штраф, пеня, а також нарахування передбачені ст.625 ЦК України.

Згідно зі ст.3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обовязковими для судів, які зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Виходячи з зазначеного, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у виді пені та штрафу (процентна складова) у доларах США не ґрунтується на вимогах закону, а також на умовах кредитного договору п.4.1, у звязку з чим судова колегія вважає, що, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, пеня і штраф (процентна складова) підлягає перерахуванню у гривню, що за курсом 21,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.06.2015 року складає: 907,13 грн. - пеня; 13333,54 грн. - штраф (процентна складова).

Окрім цього, зазначена у позові вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 11,66 доларів США (фіксована частина) відповідно до п.5.4 договору, згідно якого при порушені позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. 5% від суми позову, не може бути задоволена виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, фіксована частина штрафу визначена у сумі 250 гривень, не відповідає положенню закону, яке визначає поняття штрафу, а тому не може таким вважатись.

Судова колегія враховує і те, що заперечуючи проти позовних вимог відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, а також доказів, які б свідчили про невідповідність наданого позивачем розрахунку заборгованості. При цьому, відповідач не вказав у якій частині та якому пункту договору не відповідає розрахунок банку, а також не зазначив, якому нормативно-правовому документу суперечить вище вказаний розрахунок.

За таких обставин, посилання відповідача щодо неточності розрахунку боргу є власним судженням відповідача, що ґрунтується на припущеннях, а в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Ураховуючи положення чч.1 та 5 ст.88 ЦПК України про перерозподіл апеляційним судом судових витрат при скасуванні рішення та ухваленні нового, з ОСОБА_2 слід стягнути витрати на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплаченого ним судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (13059,96х100: 13071,62=99,91%), а саме за подачу позовної заяви у розмірі 2800,04 грн. (2802,56х99,91%=2800,04), та за подачу апеляційної скарги у розмірі 3080,05 грн. (3082,82х99,91%=3080,05).

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19.07.2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №VIGWGA00001616 від 03.09.2007 року в розмірі 12395,75 доларів США, що за курсом 21,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.06.2015 року складає 265764,88 гривень, з яких: 11 698,52 доларів США, що складає 250816,27 гривень, - заборгованість за кредитом; 519,63 доларів США, що складає 11140,87 гривень, заборгованість по процентам; 177,60 доларів, що складає 3807,74 гривень, заборгованість по комісії; а також заборгованість у розмірі 14240,67 гривень по пені та штрафу (процентна складова), з яких: 907,13 гривень пеня; 13333,54 гривень штраф (процентна складова)

В іншій частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по оплаті судового збору у суді першої інстанції 2800,04 грн. та 3080,05 грн. за подачу апеляційної скарги, а всього 5880 (пят тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 09 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_3

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом.

Суддя: