Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Лемак О.В.,

при секретарі судового засідання - Ревачко І.С.,

за участю представника ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_1 шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». Позовні вимоги мотивує тим, що 14 листопада 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0601/1106/88-184, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 27 500 доларів США з розрахунку 13 % річних за користування кредитом на строк з 14.11.2006 року по 12.11.2016 року включно. Банк свої зобовязання за Договором виконав повністю, надавши ОСОБА_3 кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, вказаних даних Договором, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором №0601/1106/88-184.

З метою забезпечення позову виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним Договором іпотекодавець ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №36, що знаходиться в будинку № 22 по вул. Легоцького (раніше 60 річчя СРСР), що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за № 7-2928.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 28 липня 2015 року наявна заборгованість в сумі 175 360,47 грн. з яких тіло кредиту - 165 863,10 грн. та відсотки в сумі 9497,37 грн.

В судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів наведених у письмовому запереченні, де окрім заперечення по суті позову заявлено про застосування строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Сведбанк та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0601/1106/88-184 згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 27 500 доларів США з розрахунку 13 % річних за користування кредитом на строк з 14.11.2006 року по 12.11.2016 року включно.

Судом також встановлено що додатковими угодами до кредитного договору зменшувався розмір відсоткової ставки по кредиту з 13 % річних до 10 % річних а також 8 % річних. Починаючи з 24 квітня 2009 року на підставі додаткової угоди № 4 до кредитного договору відсоткова ставка за користування кредитом становить 10 % річних.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, вказаних даних Договором, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором №0601/1106/88-184.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З метою забезпечення позову виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним Договором ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 36 що знаходиться в будинку № 22 по вулю. Легоцького (раніше 60 річчя СРСР) що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за №7-2928. Іпотечний договір № 0601/1106/88-184-Z-1 від 14 листопада 2006 року посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 4961.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 28 липня 2015 року рахується заборгованість в сумі 175 360,47 грн. з яких тіло кредиту 165 863,10 грн. та відсотки в сумі 9497,37 грн.

У відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення Договору іпотеки) у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем було направлено ОСОБА_3 лист-вимогу від 27.08.2015 року за №31.4-08/9742/15, відповідно до якого банк повідомляв про наявну заборгованість, і вимагав сплатити прострочену заборгованість у тридцятиденний строк, у разі незадоволення листа - вимог банк розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

Викладеними положеннями договору іпотеки та Закону встановлюється обов'язок банку надати позичальнику можливість добровільно усунути порушення умов договору та тільки у разі невиконання вимоги банку останній набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки.

На підставі наведеного, суд вбачає явне порушення банком прав іпотекодавця та позичальника на добровільне погашення простроченої заборгованості за кредитними зобовязаннями, оскільки з огляду на твердження позивача про направлення вимог 27.08.2015 року, останній до спливу 30-денного строку визначеного договором та Законом вже 04.09.2015 року звернувся до суду позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, згідно висновку експерта ринкова вартість предмета іпотеки квартири АДРЕСА_2 станом на 13 квітня 2016 року становить 1 018 550 (один мільйон вісімнадцять тисяч, пятсот пятдесят) грн.

Відповідно до п. 12.3.1. Іпотечного договору № 0601/1106/88-184-Z-1 від 14 листопада 2006 року встановлено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання у порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку», де встановлено що договір про задоволення вимог іпотекодержателя укладений шляхом здійснення цього застереження є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Якщо фактичний розмір заборгованості Іпотекодавця за основним зобовязанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта - субєкта оціночної діяльності Іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок Іпотекодержателя протягом 60 днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Верховний Суд України розглядаючи справу № 1219цс16 та справу № 6-1243цс16 дійшов наступного висновку: аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Підстав для відступу від зазначених вище правових позицій суд не вбачає.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі АТ «Дельта Банк»), призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6 на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Враховуючи, що вартість предмета іпотеки істотно перевищує заборгованість за основним зобовязанням, а також враховуючи перебування позивача в стадії ліквідації, що виключає можливість набуття ним у власність нерухомого майна у визначеному у позові порядку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись Законом України "Про іпотеку", ст. ст.4, 5, 14, 60, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ Дельта Банк - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7В