№ 556/1595/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2016 року Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді- Котик Л.О.

при секретарі -Соловей Г.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

паредставника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець справу за позовом Лозківської сільської ради до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в:

Лозківська сільська рада звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер житель с. Суховоля Володимирецького району - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Останній проживав сам, був інвалідом 2-ої групи , обмежений у руках, не міг самостійно себе обслуговувати, потребував сторонньої допомоги. У померлого є син - відповідач ОСОБА_3 , який знаючи про хворобу батька, не надавав йому будь-якої допомоги, не піклувався про нього, а після смерті не допомагав у похованні.

Відповідач, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 Однак, відповідно до ст.. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Враховуючи вище викладене, Лозківська сільська рада Володимирецького району звернулася в суд з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги і надав пояснення в межах пред'явленого позову. Відповідач жодного разу не провідав хворого батька, який був інвалідом. Фактично за ОСОБА_4 здійснював догляд його брат з дружиною. А тому відповідач немає права на спадкування.

Представник відповідача позов не визнала. ОСОБА_3 не ухилявся від утримання батька, який їх покинув, коли йому було 7 років, не допомагав, не займався вихованням дитини. Батько також не звертався до сина за допомогою. Під час хвороби і смерті батька, відповідач навчався, був у м. Тернополі. Відповідно вважає позовні вимоги безпідставними. Позивачем не обґрунтовано, які саме права сільської ради були порушені. Немає сукупності підстав для усунення відповідача від спадкування. Не надано доказів, що ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані та потребував допомоги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що вони з покійним ОСОБА_4 проживали по-сусідству. Останній був інвалідом, ходив з палицею, порушена мова. ОСОБА_4 проживав з матір»ю, а рік перед смертю - сам. Отримував пенсію, брат привозив продукти.

Аналогічні покази дала суду і свідок ОСОБА_6 ОСОБА_4 жив з матір»ю, а після її смерті сам.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_4 - його рідний брат. Останній проживав з матір»ю, а після її смерті сам. Він був інвалідом, хворів. Вони з дружиною приїзджали до нього 2-3 рази на тиждень, допомагали. Привозили продукти, готували їсти, прибирали. ОСОБА_4 отримував пенсію і давав їм, щоб купляли все необхідне. Дружину і сина останнього не бачив біля 25 років. ОСОБА_4 не відвідував сина і за допомогою до нього не звертався.

Свідок ОСОБА_8 дала суду аналогічні покази.

Допитана в судовому свідок ОСОБА_9 ствердила, що ОСОБА_4 - її колишній чоловік. Вони розійшлися, коли сину було 7 років. ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, ніде не працював, аліменти не сплачував. Ніхто з родини чоловіка, ні він сам їй з дитиною не допомагали. Син після дев»ятого класу навчався в училищі, потім поступив на заочне, платне навчання в інститут. Покійний ОСОБА_4 не спілкувався з сином, не звертався до нього за допомогою. Коли ОСОБА_4 помер, родина останнього їм не повідомила.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є сином померлого ОСОБА_4, тобто спадкоємцем першої черги. Дана обставина визнана сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер. (свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1)

Згідно довідки, виданої виконкомом Лозківської сільської ради №993 від 16.10.2015 року, ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав одиноко в с. Суховоля Володимирецького району.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вбачається з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати

спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою

заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого

невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може

бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Виходячи з вище викладеного, при вирішення такої категорії справ, згідно з вимогами ст.. 214 ЦПК України, суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Крім того, в таких випадках суду слід обов'язково з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги саме від того спадкоємця, стосовно якого порушено питання про усунення від права на спадкування, за умови отримання її від інших осіб, та чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу.

Як зазначено у вище згаданій Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Разом з тим, з довідки до акту огляду МСЕК №0212320 від 26.02.2013 року та інших матеріалів справи - виписки з амбулаторної карти, епікризів хворого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за 2010-2011 роки, не видно, що батько відповідача по даній справі - ОСОБА_4, який за життя з 26.02.2013 року був визнаний інвалідом 2 групи загального захворювання і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, перебував у безпорадному стані та потребував у зв'язку з цим сторонньої допомоги.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 ствердили, що ОСОБА_4 до смерті проживав сам, пересувався з палицею, ходив по селу на невеликі відстані, отримував пенсію. Йому допомагав брат - ОСОБА_7 з дружиною.

Даний факт підтвердили і свідки ОСОБА_7 (брат покійного) та ОСОБА_8 Вони допомагали ОСОБА_4, останній давав їм пенсію, купляли все необхідне. ОСОБА_4 не спілкувався з сином і не звертався до нього за допомогою.

Про те, що покійний ОСОБА_4 не звертався до сина за допомогою ствердила і допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Проте судом не встановлено фактів, які б свідчили про те, що спадкодавець ОСОБА_4, який вже отримував допомогу від брата - ОСОБА_7, додатково потребував її та просив про неї ще й відповідача, та що останній, маючи змогу надати батькові допомогу, ухилявся від її надання.

За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні викладених вище обставин і доведеності зазначених вище фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений судом від права на спадщину.

Однак таких сукупних обставин судом не встановлено. Крім того, позивачем не доведено, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача - сина ОСОБА_3 і що останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо надання такої допомоги.

Сам, факт того, що відповідач не спілкувався зі своїм покійним батьком протягом тривалого часу та не надавав йому допомоги, для усунення його від права на спадкування на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України, є недостатнім, оскільки дані факти не свідчать про умисне ухилення відповідача від надання такої допомоги спадкодавцю.

Дані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 03.06.2016 року, яке набрало законної сили.

А згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також позивачем не обґрунтовано, які саме права Лозківської сільської ради були порушені.

А як зазначено в ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 62, 212, 213, 214 ЦПК України, ст.ст. 1217, 1224 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В и р і ш и в:

В позові Лозківської сільської ради до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :