Справа № 463/5546/15-ц
Провадження № 2/463/523/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача Танцюри В.А.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача Шеіної А.А.

представника третьої особи Кузика Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» до ОСОБА_2, треті особи Львівська міська рада, Державне земельне агентство у м. Львові, ОСОБА_5 про визнання погодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки,

зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Галичфарм», треті особи Львівська міська рада, Державне земельне агентство у м. Львові, ОСОБА_5 про відновлення історичних меж земельної ділянки, визнання узгодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Галичфарм» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання погодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 31.07.2015р. за адресою АДРЕСА_1 площею 0,5077 га без підпису сусіднього землекористувача ОСОБА_2 у зв'язку з безпідставною відмовою його підписати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ПАТ «Галичфарм» є фактичним користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій знаходиться нерухоме майно підприємства, а саме аптечний склад № 1. У зв'язку з закінченням договору оренди даної земельної ділянки від 20.03.2003р., на підставі ухвали ЛМР від 29.01.2015р. № 4323 «Про погодження ПАТ «Галичфарм» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, позивачем здійснюється виготовлення технічної документації. На виконання вимог чинного законодавства, в тому числі здійснюється погодження меж земельної ділянки шляхом підписання відповідних актів. Суміжним землекористувачем є відповідач, яка відмовилась в добровільному порядку погодити межі. Причина відмови полягала в тому, що межа суміжної земельної ділянки частково проходить по стіні її житлового будинку, хоча згідно містобудівних обмежень та сервітуту щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 - частина земельної ділянки площею 0,0030 га - обмежене користування для забезпечення суміжним землекористувачем права встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд. Незважаючи на це, за зверненням відповідача позивач погодився відступити від будинку останньої 2 метри по всій довжині межі. На виконання таких домовленостей, на підставі письмової заяви дочки відповідача, позивач надав доступ до території по АДРЕСА_1 з метою здійснення робіт по ремонту фасаду будинку по АДРЕСА_2 зі сторони землекористування підприємства. Запропонувавши відповідачу акт узгодження меж з відступом два метри від стіни будинку починаючи з його кута по всій межі земельних ділянок, остання відмовилась від його підписання пояснюючи тим, що межі земельної ділянки існували станом на 1947 рік. Таку відмову вважає безпідставною. Звернувшись з відповідною заявою до Узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів при Львівській міській раді, остання рекомендувала погодити межі на умовах добросусідства у добровільному порядку, а у випадку недосягнення згоди - в судовому, через що звернувся до суду із згаданим позовом.

Відповідач ОСОБА_2 пред'явила зустрічний позов до ПАТ «Галичфарм», який у встановленому законом порядку уточнила заявою від 17.08.2016р. та в кінцевому, просить ухвалити рішення яким відновити історичні межі земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_2 та визнати узгодженим акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 22.07.2015р., що знаходиться і зазначена в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки від літери «В» до літери «А», суміжний землекористувач ПАТ «Галичфарм» по АДРЕСА_1 з відстанню від стіни житлового будинку на АДРЕСА_2 шириною 5 метрів по всій довжині межі земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 без підпису суміжного землекористувача ПАТ «Галичфарм».

В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що їй, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.03.2007р. належить на праві приватної власності житловий будинок зі всіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Будинок набутий у спадок від її матері ОСОБА_6, у зв'язку з чим до неї перейшло право постійного користування земельною ділянкою, на якій він розміщений. З 12.08.1926р. вказаний житловий будинок разом із земельною ділянкою на підставі договору купівлі-продажу належав її бабі ОСОБА_7 - дівоче прізвище ОСОБА_7, прізвище від першого шлюбу - ОСОБА_7, від другого - ОСОБА_7 та її неповнолітній дочці ОСОБА_8 згідно Витягу з нотаріального акту нотара у Львові за № 5804, збереженим 12.08.1926р., що було зареєстровано в кадастрових книгах за № 730 від 19.07.1948р. та в Львівському інвентаризаційному бюро 11.08.1948р. В подальшому, 31.03.1947р. було складено генеральний план садибної ділянки по АДРЕСА_2 (теперішня назва АДРЕСА_2) де вказано розміри ділянки та нанесено розмір будинку та межі будинку АДРЕСА_2 і будинку АДРЕСА_1. Також зазначено, що огорожа садиби - дерев'яний двохметровий «забор». Рішенням ВК ЛМР № 1936 від 15.12.1953р. залишено в користуванні відповідно до існуючих норм за землекористувачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 присадибну ділянку площею 401,6 кв.м. по половині ідеальних часток. 24.12.1953р. Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації проведено обмір та реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_10 та ОСОБА_8, а в 1954р. видано свідоцтво про право власності на будівлю. Після смерті останніх, будинок успадкований її мамою згідно свідоцтва про право на спадщину, в якому зокрема зазначалось, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 513 кв.м. У 2007 році звернулась в Личаківську районну адміністрацію ЛМР з питанням про узаконення успадкованого самочинно реконструйованого батьками будинку, після чого довідалась, що узаконення можливе після приватизації земельної ділянки. При підготовці пакету документів довідалась, що площа земельної ділянки змінилась в сторону зменшення. Як їй відомо, зміни межі земельної ділянки здійснені в період з 1950-1956 років, коли її родина була виселена в Сибір. В цей період буза знесена дерев'яна огорожа на відстані більше 5 метрів від будинку та встановлена нова, яка проходила практично по стіні будинку. З 1991р. неодноразово звертались в компетентні органи за отриманням дозволу про відновлення огорожі, оскільки після реабілітації її родини, що мало місце в 1991р., за ними відновлено право на будинок та земельну ділянку. З 2003 року на підставі договору оренди, укладеного на термін 10 років, суміжним землекористувачем є ПАТ «Галичфарм». Після закінчення договору оренди, як їй повідомили в міській раді історичні межі повинні бути відновлені. Розпорядженням ЛРА ЛМР від 06.09.2013р. погоджено самочинно проведену реконструкцію та зобов'язано її вирішити питання землекористування. Ухвалою ЛМР від 26.12.2013р. їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки згідно додатку. Звернувшись в черговий раз до відповідача з питання про відновлення раніше існуючої межі та влаштування огорожі, отримала вимогу надати докази про існування такої межі на відстані 5 метрів від будинку. На адвокатський запит, поданий в її інтересах експертом проведено дослідження, в процесі якого з'ясовано, що конфігурація земельної ділянки в порівнянні з 1947р. та 2015р. змінилась та зменшилась на 5 і 5,5 метрів. В подальшому, за проведеними обмірами земельної ділянки спеціалістами КП «Картограф» 21.07.2015р. їй надано акт встановлення та погодження меж земельної ділянки на АДРЕСА_2. Звернувшись наступного дня до відповідача з клопотанням про погодження таких меж, до якого долучила висновки експертного дослідження, відповіді не отримала, а натомість, отримала лист з Узгоджувальної комісії з вирішення земельних спорів Львівської міської ради про призначення, де за зверненням ПАТ «Галичфарм» щодо межі земельних ділянок призначено засідання комісії. 16.10.2015р. відповідач відмовив їй у погодженні меж земельних ділянок та повернув акт від 22.07.2015р. З наведених вище підстав, таку відмову вважає незаконною, у зв'язку з чим вимушена звернутись до суду з даним позовом. Також звертає увагу, що в момент укладення ПАТ «Галичфарм» договору оренди, що мало місце у 2003р. з її мамою не узгоджувалась межа земельної ділянки, а необхідність встановлення межі на відстані, що зазначена в акті від 22.07.2015р. в тому числі пов'язана з можливістю обслуговувати житловий будинок та вирішенням питань реконструкції каналізаційного трубопроводу та влаштуванням на максимально допустимій відстані каналізаційного люка, який знаходиться за 7-8 метрів від будинку на території підприємства, хоча повинен знаходиться на території будинковолодіння, що обслуговує.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом згідно належної довіреності від 04.01.2016р. ОСОБА_1 вимоги даного позову підтримав, дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить його задовольнити. Проти обґрунтованості зустрічного позову заперечив. У 1953р. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виділено в користування земельну ділянку загальною площею 401,6 кв.м., однак такі особи в списках репресованих 1950р. не значаться. Станом на 2016р. земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 за твердження позивача за зустрічним позовом має площу 409 кв.м. Станом на 25.06.1986р., теж за її твердженнями - 513 кв.м., хоча станом на 1947р. - 456 кв.м. Через вказані обставини, з поданих позивачем документів вважає неможливість достовірного встановлення зміни конфігурації земельної ділянки починаючи із 1926 року. Крім цього, у 1953р. тодішнім власникам виділена у користування земельна ділянка площею 401,6 кв.м., а решта земельної ділянки була націоналізована. Згідно вимог чинного законодавства, особам, в тому числі їх спадкоємцям, які мали у власності земельні ділянки до 15.05.1992р., земельні ділянки не повертаються, що виключає можливість реституції земель, націоналізованих в минулому. Щодо акту від 22.07.2015р., такий вважає абсолютно необґрунтованим, оскільки він не відповідає фактичним межам землекористування ОСОБА_2 як по суміжному землекористуванню з ПАТ «Галичфарм», так і з іншими сусідніми землекористувачами, зокрема з третьою особою ОСОБА_5 Останній в свою чергу, як і ПАТ «Галичфарм» не погоджував межі земельних ділянок, що визначені в акті від 22.07.2015р., хоча межі, які визначені в акті ПАТ «Галичфарм» третя особа ОСОБА_5 погодив, чим вважає, додатково підтверджується обґрунтованість первісного позову. Каналізаційний люк, встановлений на куті будинку по АДРЕСА_2 на відстані 3,5 м від стіни будинку, крім того, що розміщений позивачем самочинно без будь-яких погоджень, знаходиться таким чином, що по контуру заходить в межу, погоджену між ПАТ «Галичфарм» і ОСОБА_5 Тому, зустрічний позов вважає безпідставним і в його задоволенні просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2, а також її представник згідно договору про надання правової допомоги від 11.06.2015р. адвокат Шеіна А.А. вимоги зустрічного позову підтримали, дали пояснення, аналогічні вищенаведеним і просять його задовольнити. З підстав, що зазначені в такому позові, первісний позов просять залишити без задоволення.

Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовом - Львівської міської ради, згідно належної довіреності від 08.08.2016р. Кузик Ю.І. у вирішенні обох спорів покладається на розсуд суду, оскільки як первісний, так і зустрічний позивач мають право на отримання земельної ділянки у власність. Львівська міська рада в свою чергу, не наділена повноваженнями щодо розгляду спорів відносно межі земельної ділянки.

Третя особа ОСОБА_5, а також представник третьої особи Державного земельного агентства у м. Львові в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. За погодженням із сторонами суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів належить відмовити виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України регламентується порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, за змістом ч. ч. 1, 2, 6-9 цієї статті, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У справі яка розглядається ухвалою ЛМР від 29.01.2015р. № 4323 «Про погодження ПАТ «Галичфарм» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 (а.с.4) погоджено ПАТ «Галичфарм» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5077 га (у тому числі площею 0,0145 га у межах червоних ліній) на АДРЕСА_1 для обслуговування будівель та споруд майнового комплексу.

Так само, ухвалою ЛМР від 26.12.2013р. № 3020 (а.с.64) «Про надання громадянам дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2.

Згідно вимог ч. ст. 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Серед видів документації із землеустрою, відповідно до п. п. «ґ» «і» ч. 2 цієї статті виділяють проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками на практиці визначається «Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. № 376.

Згідно п. 2.1 цієї Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Процедура закріплення межовими знаками меж земельної ділянки визначена п. 3.12 цієї Інструкції, згідно з яким, такі дії здійснюються виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки на місцевості від 31.07.2015р. (а.с.8), складений ПАТ «Галичфарм» в процесі виготовлення проекту землеустрою відповідачем ОСОБА_2 не погоджений.

Аналогічний акт від 22.07.2015р. (а.с.63), складений ОСОБА_2 в процесі виготовлення останньою технічної документації не погоджений ПАТ «Галичфарм».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади передбачені у ст. ст. 186, 186-1 ЗК України.

Відповідно до ч. 14 ст. 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Вичерпний перелік документів, які включає в себе технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплений в ч. 10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій». Згідно цієї норми, акт узгодження меж як документ, необхідний для затвердження технічної документації законодавством не передбачено.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких може бути відмовлено в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки закріплений в ч. 6 ст. 186-1 ЗК України. За правилами цієї статті, такими підставами є лише невідповідність положень проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. В свою чергу, вичерпний перелік документів, які включає в себе проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки закріплений в ч. 3 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» і знову ж таки, акт узгодження меж як один з документів, необхідних для затвердження проекту законодавством не передбачено.

З наведеного вбачається висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації (відведення) земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому, ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами» та не дає підстав для висновку, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжному землекористувачу було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію (відведення) ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови, прийнявши відповідне рішення про погодження та/або затвердження технічної документації або про відмову у вчиненні таких дій.

Таким чином, підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. З огляду на це, слід вважати, що спір про право у випадку не підписання акта погодження меж відсутній.

У даних правовідносинах спір про право породжується не відмовою суміжного землекористувача підписати акт узгодження меж, а рішенням органу місцевого самоврядування про затвердження (погодження) технічної документації із землеустрою. Захист прав особи, яка не згідна з тим и іншим рішенням відбувається у спосіб оскарження такого рішення.

При цьому, вказаних висновків суду не спростовує витяг з протоколу № 160 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 21.08.2015р. (а.с.23), за яким остання рекомендувала сторонам погодити межу між земельними ділянками на умовах добросусідства у добровільному порядку, а у випадку недосягнення згоди між суміжними землекористувачами - у судовому порядку.

Так, згідно зі ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 159 ЗК України передбачено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Як випливає із зазначених норм закону та роз'яснень Верховного Суду України, до повноважень органу місцевого самоврядування віднесено розгляд спорів про межу земельних ділянок, який виникає між власниками та/або землекористувачами земельної ділянки, а не розгляд спорів, що виникають в процесі приватизації (відведення) земельних ділянок.

Відповідно, рішення Узгоджувальної комісії від 21.08.2015р., не може вважатись тим рішенням, що приймається останньою в порядку ст. 159 ЗК України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦПК України визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У даній справі цивільно-правовий спір між сторонами, на який поширюється компетенція суду, відсутній, відтак відсутні правові підстави для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 81, 116, 118, 158, 159, 186, 186-1 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в:

В первісному позові Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» до ОСОБА_2, треті особи Львівська міська рада, Державне земельне агентство у м. Львові, ОСОБА_5 про визнання погодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 31 липня 2015 року - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Галичфарм», треті особи Львівська міська рада, Державне земельне агентство у м. Львові, ОСОБА_5 про відновлення історичних меж земельної ділянки, визнання узгодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 22 липня 2015 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.