АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7773 Головуючий у 1-й інстанції - Петренко Н.О.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Укршахтгідрозахист" про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП "Укршахтгідрозахист" про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Суд визнав недійсним внесений ДП "Укршахтгідрозахист" запис до трудової книжки ОСОБА_3 про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, а також зобов'язав ДП "Укршахтгідрозахист" змінити внесений ним до трудової книжки ОСОБА_3 запис про звільнення з роботи за власним бажанням відповідно до наказу про звільнення ОСОБА_3

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ДП "Укршахтгідрозахист" на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 888 грн. 96 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. судом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 888 грн. 96 коп. (а.с.98-104).

Рішення суду в частині задоволенняпозовної вимоги про зміну формулювання причини звільнення та в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржується, тому у апеляційному порядку в цій частині не перевіряється.

В суд апеляційної інстанції позивач не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с.112), про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення йому судової повістки 1червня 2016 року (а.с.119). Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_3, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представників відповідача, Яковлєва Е.В. та Радковської Н.А,. які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_3 12 лютого 2015 року був прийнятий в Державне підприємство "Укршахтгідрозахист" на посаду начальника відділу юридичної і договірної роботи.

Згідно з копією трудової книжки позивач звільнений з 22 жовтня 2015 року за власним бажанням.

23 жовтня 2015 року платіжним дорученням №56 було перераховано кошти в сумі 42 359 грн. 12 коп.

Згідно з випискою по рахунку від 26 жовтня 2015 року було проведено розрахункові операції за жовтень 2015 року відповідно до списку повністю. Відповідно до списку ОСОБА_3 перераховано заробітну плату в розмірі 19 581 грн. 42 коп.

За встановлених обставин районний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з її недоведеністю.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення цієї частини позову ОСОБА_3 (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні), відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин у цій частині застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_6 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.90, зворот).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що виплачена 9 листопада 2015 року винагорода за вислугу років у розмірі 265 грн. 19 коп., яку позивач вважав остаточним розрахунком при звільненні (відповідно до змісту позовної заяви), є складовою частиною заробітної плати, а тому на його думку, підлягала виплаті у день звільнення.

З огляду на наведене, позивач вважає невірним висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 3 888 грн. 96 коп.

Указані доводи не можуть бути прийнятими апеляційним судом в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в зазначеній частині з огляду на наступне.

За змістом ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ст. 10 КЗпП України передбачено, що колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Статтею 13 КЗпП України визначений зміст колективного договору. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, щодо нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

Відповідно до п.12 Додатку №4 до Колективного договору №1069 від 1 травня 2011 року, при звільненні працівника за власним бажанням, а також при звільненні на підставі 3, 4, 7, 8 ст.40 КЗпП України виплата винагороди за вислугу років не здійснюється.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації (ст.16 КЗпП України).

Як вірно встановлено судом та не оспорюється позивачем, ОСОБА_3 звільнено з підприємства відповідача 22 жовтня 2015 року за власним бажанням.

Оскільки відповідно до умов Колективного договору виплата винагороди за вислугу років при звільненні працівника за власним бажанням не здійснюється, тобто в розрізі ст.116 КЗпП України не належить працівнику, позивач дійшов хибного висновку про обов'язок відповідача здійснити йому таку виплату при звільнені.

Як убачається із заперечень на апеляційну скаргу, які узгоджуються із запереченням на позовну заяву, що були предметом розгляду районного суду та отримали належну оцінку, винагорода за вислугу років у розмірі 265 грн. 19 коп. була виплачена 9 листопада 2015 року позивачу помилково і була повернута особою, що здійснила таке нарахування та виплату, на рахунок підприємства (а.с.86-87).

За наведених обставин, твердження позивача, що остаточний розрахунок з ним було здійснено лише 9 листопада 2015 року є безпідставним.

При цьому доводи апеляційної скарги щодо правильності оформлення бухгалтерських документів, які стосуються помилкового перерахування коштів, правомірності надання пояснень стосовно помилкового перерахування коштів особою, яка на час звільнення позивача не працювала у ДП "Укршахтгідрозахист", не мають правового значення для вирішення питання про затримку розрахунку при звільненні.

У зв'язку із вищенаведеним апеляційним судом також відхиляються доводи апеляційної скарги стосовно винагороди за вислугу років за лютий 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом не надано належної оцінки факту перерахування заробітної плати позивачу у сумі 19 581 грн. 42 коп. лише 26 жовтня 2015 року, що на думку позивача є затримкою розрахунку при звільненні, оскільки позивача було звільнено 22 жовтня 2015 року, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.

Так, оскільки фінансування підприємства відповідача здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, інших джерел фінансування підприємство не має, то відповідно до ст.43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає, зокрема, розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства, контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями.

Відповідно до п.2.2 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в Органах державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №309 від 2 березня 2012 року (далі - Порядок), розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобов'язання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 (далі - Реєстр) на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов'язання.

Як вірно встановлено районним судом, 23 жовтня 2015 року відповідачем до органу ДКС було надане платіжне доручення №56 на суму 42 359 грн. 12 коп. для перерахування розрахункових для звільнених працівників, у тому числі для ОСОБА_3 (а.с.81).

Відповідно до п.2.3 Порядку, підтвердні документи, надані розпорядником бюджетних коштів, опрацьовуються органом Казначейства за захищеними видатками, які не потребують проведення процедур закупівель, - протягом 1 операційного дня.

24 та 25 жовтня 2015 року - вихідні дні, перерахування заробітної плати ОСОБА_3 відбулось 26 жовтня 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням №56 від 23 жовтня 2015 року, з відміткою Банку про одержання грошового переводу 26 жовтня 2015 року (а.с.81).

Таким чином виконання бюджетних зобов'язань ДП "Укршахтгідрозахист" перед позивачем, з урахуванням встановленого законодавством терміну для опрацювання платіжних документів органом Державної казначейської служби України, здійснено вчасно.

Доводи апеляційної скарги про залишення поза увагою районним судом клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, доданого до позовної заяви, відхиляються апеляційним судом, оскільки позивач 23 січня 2016 року направив до суду клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність, чим висловив бажання не брати участь у судових засіданнях із розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення районним судом процесуального закону щодо строків надсилання копії рішення є обґрунтованими, однак в силу положень ч.3 ст.309 ЦПК України не можуть буті прийнятими апеляційним судом в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Подане до апеляційної скарги клопотання про витребування доказів фактично задоволене самим відповідачем, який подав заперечення на апеляційну скаргу із додатками, що містять письмові докази, витребування яких просив позивач. Указані докази підтверджують правильність висновків районного суду та не новими з точки зору встановлення нових обставин у справі.

Подані до апеляційної скарги клопотання про проведення бухгалтерської експертизи разом із клопотанням про надання відстрочки сплати за проведення цієї експертизи не підлягали задоволенню, оскільки, по-перше, поставлені позивачем питання не потребують спеціальних знань у галузі експертизи; по-друге, експертиза не може бути проведена без її попередньої оплати.

Подане до апеляційної скарги клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві також не підлягало до задоволення, оскільки за правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 9 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома