Справа № 465/3767/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/3092/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа - Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про вселення.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про передчасність позову про вселення через відсутність документів, які підтверджують право власності ОСОБА_7 на частку у спірній квартирі. Крім того вважає, що до спірних правовідносин районний суд повинен був застосувати ст.1296 ЦК України. Вказує, що суд фактично позбавив її сина, який прийняв спадщину, права користуватися своєю часткою спірної квартири.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржене рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою, в якій просила вселити її та малолітнього ОСОБА_7, як спадкоємця померлого 08.12.2013 року ОСОБА_8, у квартиру АДРЕСА_1.

Районним судом встановлено, що позивач ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-СГ №115146 від 21.07.2001 року.

Від спільного подружнього життя 25 жовтня 2002 року у них народився син ОСОБА_7.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 342175 від 13.12.2013 року, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЛМУЮ, ОСОБА_8 помер 08 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1,2 ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою(частина третя ст.46 цього Кодексу).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Оскільки померлий ОСОБА_8 заповіту не склав, то спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відтак, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідач ОСОБА_4 як син та мати померлого ОСОБА_8 належать до спадкоємців за законом першої черги.

10.02.2014 року позивач звернулась до Пятої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, а 24.12.2013 року ОСОБА_2 як законний представник ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 подала таку ж заяву про прийняття спадщини сином.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_8, згідно якої за ОСОБА_7 визнано право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :05:000:0340 на території Ременівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської обл. площею 0,0823 га в селі Вислобоки Камянка-Бузького району Львівської області; грошові кошти на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Ідея-Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були укладені на померлого ОСОБА_8, розподіляються насутпним чином: 1/3 частина коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Ідея-Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були укладені на померлого ОСОБА_8, належать ОСОБА_2; 2/3 частини коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Ідея-Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були укладені на померлого ОСОБА_8, належать ОСОБА_4; визнано право власності на 1/4 частку у квартирі № 63 в будинку № 65 на пр.Червоної Калини у м.Львові, належну померлому ОСОБА_8, за ОСОБА_4; при цьому ОСОБА_4 з метою компенсації різниці у частці ОСОБА_7 у квартирі № 63 в будинку № 65 на пр.Червоної Калини у м.Львові, перераховує на особовий рахунок ОСОБА_7 6224 грн.

Крім того, до складу спадщини входить 3/4 частки квартири АДРЕСА_2.

Як вбачається з листа-відповіді Пятої Львівської державної нотаріальної контори № 1277/02-14/5 від 30.04.2015р., що міститься у спадковій справі №906/2013 до майна померлого 08.12.2013 року ОСОБА_8, оформити право на спадщину відносно майна померлого квартиру АДРЕСА_3, за ОСОБА_7 не можливо у звязку із неподанням правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29.12.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зобовязано ОСОБА_4 надати ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено, що їй чи її сину ОСОБА_7 належить на праві власності частка у квартирі АДРЕСА_4, а тому їх законні права та інтереси відповідачем не порушені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права, позивачем належними доказами не доведено того, що до спадкової маси після смерті ОСОБА_8 входить частка квартири АДРЕСА_5.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: