Справа № 161/4044/16-ц Провадження № 22-ц/773/1513/16 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Категорія: 19 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Лівандовської-Кочури Т.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Галицької І.П.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_4 та відповідача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

29 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що у відповідача на його імя було відкрито картковий рахунок та видано картку для виплат Gold в дол. США. На зазначеному картковому рахунку знаходяться грошові кошти в сумі 15794,52 дол. США.

Зазначає, що 29 липня 2014 року звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням виплати коштів з рахунку, однак у виплаті вказаних коштів було відмовлено.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року постановлено стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь грошові кошти, які містяться на картковому рахунку у сумі 15794,52 дол. США. На підставі вищевказаного рішення 25 березня 2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_1 від 21 травня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа.

У звязку з невиконанням відповідачем рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2015 року ОСОБА_4 просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь грошові кошти в розмірі 784,08 дол. США 3 % річних та 1579,45 дол. США пені, всього 2363,53 дол. США.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошові кошти в розмірі 784,45 дол. США, що станом на 20 вересня 2016 року згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США = 25,76 грн.) становить еквівалент 20197,90 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1579,45 дол. США пені та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в апеляційній скарзі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 % річних та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 підтримав з підстав в ній зазначених, апеляційну скаргу відповідача заперечив.

Представник відповідача ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній зазначених, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 заперечила.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 слід відхилити, а апеляційну скаргу відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що укладеним між сторонами договором не передбачено стягнення пені за несвоєчасне здійснення банківських операцій. Однак, на користь позивача з відповідача слід стягнути 3 % річних згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки останнім прострочено виконання грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя позивача відкрито картковий рахунок та видано картку для виплат Gold в дол. США. № 640482. На зазначеному картковому рахунку знаходяться грошові кошти в сумі 15794,52 дол. США.

29 липня 2014 року позивач направив на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» електронний лист з проханням виплати коштів з рахунку (а.с. 4), на який 31 липня 2014 року отримав від відповідача відповідь про відмову у виплаті вказаних коштів у звязку з припиненням діяльності на території АР Крим і міста Севастополя (а.с. 5).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року постановлено стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк», , в користь ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 грошові кошти, які містяться на картковому рахунку № 640482 у сумі 15794,52 дол. США. Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк», , в дохід держави судовий збір в сумі 2490,42 грн. (а.с. 6, 7, 10, 11).

На підставі вищевказаного рішення 25 березня 2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист (а.с. 12).

Постановою головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_1 від 21 травня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с. 13).

Вказане рішення суду боржник не виконав.

Згідно ч. 1 ст. 1058 та ч. 1 ст. 1068 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Пунктом 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобовязаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення з відповідача пені, оскільки банк не виконав свій обовязок щодо повернення вкладу, а не щодо виконання доручення клієнта про переказ, за що передбачена відповідальність у вигляді пені.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в порушення вищезазначених правових норм ПАТ КБ «ПриватБанк» порушив свої зобовязання перед ОСОБА_4, а тому порушені права останнього підлягають поновленню шляхом стягнення 3 % річних з відповідача на користь позивача з моменту отримання відмови банку у виплаті коштів, тобто за період з 31 липня 2014 року по 25 березня 2016 року.

Однак суд першої інстанції помилково поклав на відповідача відповідальність за прострочення виконання грошового зобовязання у іноземній валюті.

Зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, хоча в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті (ст. 524 ЦК України).

Разом з тим, проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України за своєю суттю є мірою відповідальності за порушення грошового зобовязання, а не платою за користування грішми. Розмір відповідальності божника за невиконання зобовязання може визначатися лише у національній валюті, тому у звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача визначену судом першої інстанції суму 3 % річних у національній валюті України за період з 31 липня 2014 року по 25 березня 2016 року в розмірі 20197,90 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2016 року в даній справі змінити в частині стягнення 3 % річних.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 20197 (двадцять тисяч сто девяносто сім) грн. 90 коп. 3 % річних за період з 31 липня 2014 року по 25 березня 2016 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді