УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ранок» в особі ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_5 директора сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ранок» усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою та заборонити відповідачу в подальшому використовувати її.

Мотивував вимоги тим, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки (паю), площею 2,1513 га згідно державного акту серія НОМЕР_1 від 14 червня 2011 року. 25 липня 2008 року між його батьком - ОСОБА_6 та СВК «Ранок» в особі ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 4,3027 га терміном на 5 (п'ять) років, тобто до 01 липня 2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача ОСОБА_6 помер. 14 червня 2011 року позивач отримав правовстановлюючі документи на свою частку земельної ділянки, однак не став продовжувати з відповідачем строк оренди, так як мав намір самостійно використовувати її за призначенням. Перед закінченням терміну оренди він завчасно повідомив орендаря про заборону в подальшому використовувати належну йому земельну ділянку. Оскільки, незважаючи на попередження та проведені ОСОБА_4 особисто роботи на належній йому земельній ділянці, відповідач незаконно, самовільно проник на його земельну ділянку, де вже проростали рослини, зорав її та засіяв своїм ячменем, у зв'язку із чим звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні приписів ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження обставин самовільного захоплення саме відповідачем належної позивачу земельної ділянки та дій відповідача, які б об'єктивно порушували права позивача як власника майна і було встановлено їх протиправність.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська