АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції- Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача Белінського В.А.,

представника відповідача

ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ПАТ «КБ «НАДРА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі - 84 602,52 доларів США з яких: заборгованість по кредиту - 42 969,50 доларів США, заборгованість по відсотках - 41 633,02 доларів США, та 618 348,28 грн. з яких заборгованість по пені 518 208,72 грн. та штраф - 100 139,56 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 19.02.2008 між ВАТ КБ «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА» та відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 29/П/78/2008-840, згідно з яким ОСОБА_6 на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності було надано кредит у сумі 42 969,50 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13,4% річних строком до 20.02.2015. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись щомісячними платежами по 800,00 доларів США до 18 числа поточного місяця. В свою чергу поручитель зобов'язався в повному обсязі відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Свої зобов'язання позивач виконав повністю, проте відповідачами порушено умови укладеного між сторонами договору. Зобов'язання по поверненню кредитних коштів і сплати відсотків за його користування у строки та в порядку визначеному договором відповідачами не виконано, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «НАДРА» 84 602,52 долари США заборгованості за кредитом та 100 139,56 грн. штрафу. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення шляхом задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін. Вказує, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відмову у стягненні пені, оскільки пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а тому, у межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Також зазначав, що висновок суду про припинення поруки та, як наслідок, відсутність правових підстав для стягнення заборгованості з поручителя, не ґрунтується на вимогах закону.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Відповідач ОСОБА_6 повторно не з'явився в судове засідання, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином за відомою суду адресою.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

При цьому, слід наголосити, що рішення суду оскаржено позивачем лише в частині відмови в задоволенні вимог до поручителя та відмови у задоволенні вимог про солідарне стягнення пені. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, щовідповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки, щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків, що призвело до виникнення заборгованості, проте, оскільки, в силу вимог закону, порука є припиненою, то підстави для стягнення кредитної заборгованість з поручителя відсутні. Крім того, відмовляючи у стягненні пені, суд дійшов висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не відповідає положенням ст. 61 Конституції України,

Вказані висновки суду є законними і обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 19.02.2008 між ВАТ КБ «НАДРА», правонаступником якого з 04.02.2011 є ПАТ «Комерційний банк «НАДРА», ОСОБА_6 (позичальник) та ОСОБА_4 (поручитель) був укладений договір «Автопакет» № 29/П/78/2008-840, згідно умов якого банком надано ОСОБА_6 кредит в сумі 42 969,50 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13,4 % річних із кінцевою датою оплати останнього платежу 20.02.2015 на купівлю автомобіля.

Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що поручитель безвідривно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з даного договору.

Поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник.

За пунктом 3.1 договору «Автопакет» від 19.02.2008, в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу автотранспортний засіб, що набувається позичальником по договору купівлі-продажу автотранспортного засобу/довідці-рахунку № К 18-2/02-08, укладеного між позичальником та ТОВ «Торговий дім «Автоімперіал».

За даними договору купівлі-продажу автомобіля № К18-2/02-08 від 18.02.2007 укладеного між ТОВ «Торговий дім «Автоімперіал» та ОСОБА_6, останній купив транспортний засіб «Мітцубісі Натіва» загальною вартістю 241 110,00 грн.

Вказаний транспортний засіб зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6, що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Факт перерахунку Банком та отримання ТОВ «Торговий дім «Автоімперіал» коштів за транспортний засіб «Мітцубісі Натіва», що належить відповідачу ОСОБА_6 у сумі 216 999,00 грн., що еквівалентно станом на 19.02.2008 року 42 969,50 доларів США (а.с. 18), підтверджується даними меморіального ордеру № 1 від 19.02.2008.

Отже, судом обґрунтовано встановлено, що ПАТ «КБ «НАДРА» виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав відповідачу ОСОБА_6 кредит у встановленому розмірі, проте ОСОБА_6 в супереч умов договору «Автопакет» здійснював свої зобов'язання неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка, як убачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 29/11/78/2008-840 від 19.02.2008, станом на 06.04.2015 становить: по кредиту 42 969,50 доларів США, по відсотках 41 633,02 доларів США, штраф 4 296,95 доларів США та пеня 22 236,14 доларів США.

В частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_6 рішення сторонами не оскаржено, а відтак в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Що стосується відмови в задоволенні вимог до поручителя, то слід зауважити, що судом було вірно застосовано положення статті 559 ЦК України, відповідно до якого порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк припинення поруки в договорі не встановлений і протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання банк (кредитор) не пред'явив вимоги до поручителя.

Так, згідно із п.п. 2.2.1 договору, позичальник повертає кредит та сплачує Банку відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок, у порядку передбаченому п. 2.2.3 цього договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 800,00 доларів СІЛА щомісячно до 18 числа поточного місяця.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається із матеріалів справи відповідачем не було здійснено жодного платежу по поверненню коштів за договором «Автопакет» від 19.02.2008, тобто прострочено виконання зобов'язання, починаючи з 18.03.2008.

З даним позовом до суду ПАТ КБ «НАДРА» звернулося 03.06.2015, а отже договір поруки припинив свою дію з 18.09.2008.

Щодо посилання позивача на те, що строк позовної давності за умовами договору продовжено до 10 років, то суд першої інстанції вірно не прийняв їх до увага, адже позовна давність є поняттям відмінним від поняття строків припинення зобов'язання і не впливає на припинення зобов'язання поруки в силу статті 559 ЦК України, яка регулює припинення договору поруки і не стосується позовної давності, тобто строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Банком у апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтування про те, в чому саме суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи про припинення договору поруки або неправильно застосував норми права.

У свою чергу правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, підтверджується однозначною позицією, судової практики Верховного Суду України, відповідно до якої, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (постанова ВСУ від 10.09.2014 у справі № 6-32цс14).

Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, й обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку є не підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя (постанова ВСУ від 17.09.2014 у справі № 6-170цс13).

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України необхідно дійти висновку, що вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (постанова ВСУ від 17.09.2014 у справі № - 53цс14).

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відмовляючи у стягненні пені судом першої інстанції було вірно застосовано положення статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно із статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Правильність застосування судом вказаних норм матеріального права відповідає правовій позиції ВСУ з цього приводу. Так, зокрема, у Постанові ВСУ від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15 вказано, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З вищенаведених підстав доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська