АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Марцинкевич В.А.
№22-ц/796/9095/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Качана В.Я., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року - позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 207 ЦПК України у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2014 року щодо накладення арешту на 59/100 частин квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що судові повістки про виклик до суду на 19.01.2016 р.,02.02.2016 р., 25.02.2016 р., 22.03.2016 р. позивач та представник позивача як особа, яка бере участь у справі та яка також як і позивач повинна бути повідомлена про час та місце розгляду справи, не отримував і судом йому жодної повістки за даною справою не направлялось.

Крім того, суд повинен був винести окрему ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, виражену окремим процесуальним документом. Ухвалення скасування заходів забезпечення позову та залишення позовної заяви без розгляду в одному судовому акті є порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд виходив з повторної неявки позивача у судові засідання.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, у судові засідання, призначені на 19.01.2016 року, 02.02.2016 року, 25.02.2016 року та 22.04.2016 року позивач ОСОБА_1 не з'явилася.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази її належного повідомлення про судові засідання, оскільки до суду повернулися конверти з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». (а.с.173,174,176, 177)

Стаття 129 Конституції України визначає, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає належних відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз п.3 частини першої ст. 207 ЦПК України та положень ст. 169 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд не переконався в належному повідомленні позивача про судові засідання та без наявності заяви про розгляд справи у відсутність позивача постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, порушивши норми процесуального права.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року вирішено питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 59/100 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Одночасно із постановленням ухвали про залишення позову без розгляду, судом першої інстанції було скасовано заходи забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що вказана ухвала суду в частині скасування заходів забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог п.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Частиною 6 статті 154 ЦПК України передбачено, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішення законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи те, що у суду були відсутні підстави для залишення позову без розгляду, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 3,4 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. 311-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року в справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді