У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

МазурЛ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 9 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у серпні 2008 року вона звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про виділ у натурі Ѕ частини будинку АДРЕСА_1, що є у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою. У ході судового розгляду проведено судову будівельно-технічну експертизу і згідно з її висновком запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку з надвірними будівлями. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року позов було задоволено та проведено поділ спірного будинку відповідно до другого варіанта експертизи.

Зазначає, що вона отримала виконавчий лист та подала його до відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Надалі нею проведено перепланування будинку та здійснено капітальний ремонт виділеної судом в натурі частини будинку. Всього виконано будівельних робіт на загальну суму більше 90 тис. грн.

Актом державного виконавця від 22 листопада 2010 року встановлено, що рішення суду виконано, будинок переобладнано згідно із рішенням суду, тому постановою від 9 грудня 2010 року закінчено виконавче провадження у зв'язку з його виконанням.

Таким чином, станом на 22 листопада 2010 року спірний будинок на законній підставі був переобладнаний на двоквартирний, а також позивачем зроблено капітальний ремонт.

У квітні 2010 року ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 біля станції метро «Лісова», що по вул. Кіото, 2 у м. Києві, у невстановленої досудовим слідством особи за грошові кошти в сумі 500 грн придбали виписки з історії хвороби № № 2110/09 та 0495/10 Київської міської клінічної лікарні «Київський міський центр серця» про перебування ОСОБА_4 з 28 грудня 2009 року по 5 квітня 2010 року на стаціонарному лікуванні в зазначеному закладі, завідомо знаючи, що вказані офіційні документи є підробленими, а викладена у них інформація не відповідає дійсності.

5 травня 2010 року ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 подали до Броварського міськрайонного суду Київської області заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 29 грудня 2009 року, пославшись на тривале перебування ОСОБА_4 у лікувальному закладі, та долучили завідомо підроблені документи до даної заяви. Зазначені обставини у повному обсязі підтверджуються вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 липня 2012 року, який набрав законної сили 18 липня 2012 року.

9 листопада 2010 року апеляційний суд Київської області взяв до уваги виписки з історії хвороби № № 2110/09 та 0495/10 Київської міської клінічної лікарні «Київський міський центр серця», які вищезазначеним вироком суду визнані підробленими, і, таким чином, визнав поважними причини пропущення ОСОБА_4 строку на подання апеляційної скарги та постановив ухвалу, якою поновив ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року.

Надалі 14 грудня 2010 року апеляційний суд Київської області задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_4, скасувавши рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року, та ухвалив нове рішення, яким провів поділ будинку згідно з першим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи. Таким чином, частина будинку, у якій позивач провела ремонт, рішенням суду виділена у власність ОСОБА_4, але вказане рішення апеляційного суду Київської області тривалий час не виконувалося з технічних причин.

Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог просила задовольнити позов та стягнути на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди з кожного відповідача по 30 тис. грн, у загальному розмірі 60 тис. грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 9 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 не доведено факту завдання відповідачами моральної шкоди, зокрема не встановлено причинно-наслідкових зв'язків між протиправними діями відповідачів та негативними наслідками, що настали для позивача та виразилися в душевних і емоційних стражданнях.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судів є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року позов ОСОБА_3 про виділ у натурі 1/2 частки, що є у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою було задоволено та поділено спірний житловий будинок відповідно до варіанта 2, запропонованого експертами в результаті проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням виконавчого комітету Руднянської сільської ради Броварського району Київської області від 16 листопада 2009 року № 64 було надано дозвіл на переобладнання спірного житлового будинку у с. Рудня Броварського району Київської області, співвласниками якого є сторони.

Робочий проект газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 за замовленням ОСОБА_3 було погоджено 16 жовтня 2006 року, договір про надання послуг з газопостачання до житлового будинку укладено 23 жовтня 2006 року між Броварською ФЕГГ та ОСОБА_3

Також установлено, що проведено перепланування спірного будинку та здійснено капітальний ремонт виділеної судом позивачу в натурі частини будинку, по всій виділеній їй частині була прокладена нова електромережа та переобладнана система газопостачання, для чого було розроблено проекти та укладено відповідні договори на надання послуг.

На рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 9 листопада 2010 року відповідачу ОСОБА_4 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2010 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року скасовано, а спірний будинка було поділено між співвласниками згідно з варіантом 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи.

ОСОБА_3 зазначає, що у зв'язку з ухваленням рішення апеляційного суду Київської області 14 грудня 2010 року ОСОБА_4 користується частиною спірного будинку, у якій позивачка виконала ремонтні роботи, витратила кошти, власні зусилля, зазначені дії призвели до того, що її частину спірного будинку стало неможливо використовувати тощо, у зв'язку із з чим спричинила їй моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Висновок суду про те, що доказами у справі не підтверджено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів щодо оскарження судового рішення та наслідками, які полягають у ухваленні протилежного іншого рішення, з якими позивач пов'язує спричинення моральної шкоди, є правильним.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 липня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, і призначено покарання. У мотивувальній частині вироку зазначено, що ОСОБА_4 використала завідомо підроблені документи - виписки з історії хвороби № № 2110/09 та 0495/10 Київської міської клінічної лікарні «Київський міський центр серця» про перебування ОСОБА_4 з 28 грудня 2009 року по 5 квітня 2010 року на стаціонарному лікуванні у зазначеному закладі.

Проте, поновлюючи строк на апеляційне оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року, апеляційний суд в обґрунтування такого висновку виходив із того, що ОСОБА_4 своєчасно копію рішення суду першої інстанції не отримувала.

Таким чином, посилання ОСОБА_3 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 липня 2012 року про встановлення вини ОСОБА_4 є безпідставним.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 9 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана