справа № 165/1288/16-ц
провадження №2/165/546/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Харук Ю.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Дунець О.Ф.,

третьої особи без самостійних вимог

на стороні відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - встановив:

08.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням двокімнатною квартирою АДРЕСА_1

На обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він є власником ? частини двокімнатної житлової квартири, що розташована в АДРЕСА_1, іншим співвласником ? частини квартири були до 05.07.2014 року його сестра ОСОБА_7, з 05.07.2014 року - син ОСОБА_7 - ОСОБА_5, , з 17.11.2014 року та на даний час - теща ОСОБА_5 - ОСОБА_4.

24 квітня 2014 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області позов його сестри ОСОБА_7 задоволено, припинено право власності на ? частку квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка належить йому, стягнувши на його користь з ОСОБА_7 вартість цієї частки в розмірі 84896 грн. внесену нею на депозитний рахунок суду, визнавши за ОСОБА_7 право власності на ? частку спірної квартири.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 03.06.2014 року його скарга була відхилена, рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2014 року уданій справі залишено без змін.

10 вересня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ позивач касаційна скарга задоволена. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24.04.2014 року та ухвала апеляційного суду Волинської області від 05.06.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За період судового оскарження справи в різних судових інстанціях спірна квартира неодноразово змінювала власників. 01 липня 2014 року відповідач ОСОБА_7 на підставі в подальшому скасованому рішенні Нововолинського міського суду Волинської області від 24.04.2014 року, зареєструвала своє право власності на спірну квартиру в цілому в реєстраційній службі Нововолинського міського управління юстиції.

05 липня 2014 року ОСОБА_7 відчужила спірну квартиру в цілому на користь свого сина ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л.О. за реєстрованим номером 2151.

15 липня 2014 року ОСОБА_5 був зареєстрований в спірній квартирі за адресою АДРЕСА_1 як власник, разом з членом своєї сім'ї дружиною ОСОБА_6.

17 листопада 2014 року спірна квартира була відчужена відповідачем ОСОБА_5 своїй тещі ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу у Волинській області Асадуллаєвим О.Е. за реєстрованим номером 1802.

20 квітня 2015 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області визнано за позивачем право власності на ? частину спірної квартири та витребувано від ОСОБА_4 на його користь ? частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

02 лютого 2016 року рішенням апеляційного суду Волинської області рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року в цій частині залишено без змін.

Зазначає, що на даний час співвласниками спірної квартири в рівних частках є позивач та ОСОБА_4 В квартирі, після її відчуження 17 листопада 2014 року по даний час залишилися зареєстрованими попередній власник ОСОБА_5 та член його сім'ї - дружина ОСОБА_6

Вважає, що реєстрація ОСОБА_5 та члена його сім'ї ОСОБА_6 порушує право власності позивача , зокрема і право розпорядження, користування та володіння майном.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5, адвокат Дунець О.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що позивач ОСОБА_1 та третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача у справі ОСОБА_4 є в рівних частках співвласниками квартири АДРЕСА_1, а тому, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно зять та дочка нового співвласника, як родичі, члени сім'ї ОСОБА_4 не втратили права користування спірною квартирою. Просила в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлена про день, час, місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відповідач не подала, причини неявки в суд не повідомила.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та пояснила, що відповідач ОСОБА_6 є її дочкою, ОСОБА_5 - її зятем, тому вони мають право бути зареєстрованими в частині спірної квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності. Вважає, що оскільки зареєстровані у вказаному житлі відповідачі є близькими родичами співвласника ОСОБА_4, то їх реєстрація в квартирі є правомірною, а позовні вимоги співвласника житла ОСОБА_1 вважає безпідставними.

Зазначила, що реєстрація ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ніяким чином їй не заважає. Ствердила, що в спірному житлі вона не проживає і не проживала, а на даний час судом вирішується питання про її вселення у вказану кватиру. Також вказала, що в вищевказаній квартирі проживає без реєстрації тільки син позивача ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.02.2016 року (а.с.14,15) квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках по ? частині ОСОБА_1 на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20.04.2015 року (а.с. 13-14) та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу у Волинській області Асадуллаєвим О.Е. за реєстрованим номером 1802, (а.с. 9).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані з 15.07.2014 року попередній власник спірної квартири ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в спірній квартирі ніколи не проживали і не проживають на даний час, фактичне їх місце проживання за адресою АДРЕСА_2, що не заперечили сторони в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_5, набувши 05 липня 2014 року право власності на спірну квартиру, і зареєструвавшись за вказаною адресою з дружиною ОСОБА_6 15.07.2014 року, не вселився з членами своєї сім'ї у вказане житло до моменту його добровільного відчуження ОСОБА_4, яке відбулось 17.11.2014 року. Він також не ставив питання про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні власністю, що, на думку суду, свідчить про відсутність інтересу відповідача та членів сім'ї до спірної квартири, як до єдиного постійного місця свого проживання.

Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Чинне цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які відчужили своє житло (за колишнім власником житла у разі його зміни). За таких умов, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виникає необхідність в судовому порядку усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_5, як колишнього власника житла та зареєстрованого там до набуття права власності ОСОБА_4 члена сім'ї ОСОБА_5 -дружини ОСОБА_6, як члена його сім'ї такими, що втратили право на користування спірним житлом.

Приймаючи таке рішення, суд враховує, що право користування спірним житлом втрачено відповідачами внаслідок втрати власником ОСОБА_5 права власності на це житло, яке відбулося внаслідок його добровільного відчуження - укладення правочину - договору купівлі продажу квартири, а не її частини.

Право власності на 1/2 частину квартири визнано за позивачем на підставі рішення суду від 20.04 2015 року, тобто після відчуження квартири відповідачем ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, яка не укладала з відповідача на право користування спірною квартирою, що не поділена в натурі.

Сам факт перебування нового співвласника квартири, яким є ОСОБА_4 у родинних стосунках з відповідачами, на думку суду, не може слугувати правовою підставою для збереження за ними права користування спірним житлом, в якому вони ніколи не проживали і не проживають.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов і буд ставним і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Згідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідачів в користь позивача з кожного по 275 грн. 60 коп. сплаченого судового збору та 350 грн. витрат на правову допомогу, всього 625 грн. 60 коп., що підтверджується документально (а.с.1, 18-20).

Керуючись ст.ст. 60, 84, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 321, 391, 401, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням двокімнатною квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору та 350 (триста п'ятдесят) грн. витрат на правову допомогу, всього 625 (шістсот двадцять п'ять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору та 350 (триста п'ятдесят) грн. витрат на правову допомогу, всього 625 (шістсот двадцять п'ять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук