Справа № 201/461/16-ц
Провадження № 2/201/2950/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

24 листопада 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Наумової О.С.,при секретарі - Гоц Г.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого до ОСОБА_2 про дострокове повернення кредиту за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про дострокове повернення кредиту за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення штрафних санкцій, в якому, з урахуванням уточнення, просив стягнути з відповідача суму заборгованості за угодою про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти № 10 від 06 грудня 2004 року в розмірі 13 034,58 гривень з яких: 4 888,94 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1 241,16 гривень заборгованість за відсотками, 4 094,11 гривень пеня по кредиту та відсоткам, 2 810,37 гривень інфляційне збільшення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06 грудня 2004 року між ОСОБА_2 та Національною юридичною академією України імені Ярослава Мудрого, який реорганізовано та перейменовано в Національний юридичний університету імені Ярослава Мудрого, укладена угода про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти № 10, за умовами якої університет надав позичальнику кредит в розмірі 5 500 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки 3 %.

В свою чергу позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути через університет зазначені кредитні кошти у строки, передбачені угодою, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені угодою.

Відповідач взятих на себе зобов'язань за угодою належним чином не виконує.

Станом на 10 жовтня 2016 року у позичальника за угодою № 10 від 06 грудня 2004 року існує заборгованість перед університетом в сумі 13 034,58 гривень та складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 4 888,94 гривень, заборгованість за відсотками у сумі 1 241,16 гривень, пеню по кредиту та відсотках у сумі 4 094,11 гривень, інфляційне збільшення у сумі 2 810,37 гривень.

Враховуючи ту обставину, що позичальник порушує вимоги умов угоди, а саме не виконує належним чином, в обумовлені строки зобов'язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій угодою, університет звернувся до суду із даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, явку свого уповноваженого представника до суду не забезпечив.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06 грудня 2004 року між ОСОБА_2 та Національною юридичною академією України імені Ярослава Мудрого, який в подальшому реорганізовано та перейменовано в Національний юридичний університету імені Ярослава Мудрого, була укладена угода про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти № 10 (а.с. 12-13).

За умовами угоди університет надав позичальнику кредит в розмірі 5 500 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки 3 % та датою остаточного повернення кредиту та відсотків за користування ним - до травня 2022 року.

Позичальник не виконав належним чином, в обумовлені строки зобов'язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій угодою. Станом на 10 жовтня 2016 року у позичальника існує заборгованість перед університетом в сумі 13 034,58 гривень та складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 4 888,94 гривень, заборгованість за відсотками у сумі 1 241,16 гривень, пеню по кредиту та відсотках у сумі 4 094,11 гривень, інфляційне збільшення у сумі 2 810,37 гривень (а.с. 107).

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Згідно п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 599 ЦК України закріплено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі.

Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач має заборгованість перед позивачем за угодою № 10 від 06 грудня 2004 року існує заборгованість перед університетом, розмір якої станом на 10.10.2016 становить 13 034,58 гривень, яка до цього часу не погашена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в повному обсязі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідач в судове засідання не з'явився, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, про день, час та місце розгляду якої був повідомлений належним чином, заперечення на позовну заяву суду не надав, також не надав жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором, на спростування розміру грошового зобов'язання на загальну суму 13 034,58 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Враховуючи часткове виконання боржником грошового зобов'язання за кредитним договором (згідно розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи), що підтверджує факт визнання ним грошових зобов'язань, та з огляду на те, що в судовому порядку вищевказана угода визнана недійсною не була, з урахуванням презумпції правомірності правочину, укладеного з додержанням встановленої форми, закріпленої ст. 204 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню в повному обсязі (в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України).

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого до ОСОБА_2 про дострокове повернення кредиту за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення штрафних санкцій.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 гривень, сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням №386 від 01 квітня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 553, 554, 599, 610 - 612, 615, 625, 1048 - 1050, 1054 - 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 109, 169, 197, 208, 209, 212-215, 223 - 233 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимогиНаціонального юридичного університету імені Ярослава Мудрого до ОСОБА_2 про дострокове повернення кредиту за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення штрафних санкцій- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого суму заборгованості за угодою № 10 від 06 грудня 2004 року в розмірі 13 034,58 гривень з яких: залишок заборгованості за кредитом у сумі 4 888,94 гривень, заборгованість за відсотками у сумі 1 241,16 гривень, пеню по кредиту та відсотках у сумі 4 094,11 гривень, інфляційне збільшення у сумі 2 810,37 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого судові витрати по справі в розмірі 1 378 гривень.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.С. Наумова