Справа № 285/2300/16-ц
провадження у справі № 2/0285/1340/16
28 листопада 2016 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді…………….Літвин О.О.
секретаря……………… ОСОБА_1П
позивачки………………………Ничипорук Л.А.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу
про стягнення аліментів та додаткових витрат,
У серпні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Зазначала, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем на її утриманні перебуває їх спільний з відповідачем син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати дитину, хоча має таку можливість, оскільки працює та має сталий заробіток, позивачка просила стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісяця та по 500 грн. щомісячно додаткових витрат, повязаних з розвитком здібностей хлопчика до досягнення ним повноліття.
Позивачка в судовому засіданні пояснила, що її син відвідує вільну боротьбу Дитячо-юнацької спортивної школи, у звязку з чим постійно бере участь у змаганнях. Для організації та проведення останніх вона несе витрати, зокрема на проїзд, харчування, проживання, придбання спортивного одягу тощо. Сама працює сортувальницею в ТОВ «Нові ласощі Житомир», де отримує середню заробітну плату в сумі 2 000 грн., якої недостатньо для виховання та утримання сина, а також для розвитку його спортивних здібностей. Їй було відомо, що в 2013 році відповідач мав офіційне місце роботи та отримував в середньому біля 6 000 грн., відтак вважає, що він зможе сплачувати визначену нею суму аліментів та додаткових витрат.
Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі.
Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України).
Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.
Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03.08.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Домовленості про утримання спільного сина сторони не досягли, він проживає спільно з позивачем, окремо від відповідача, що підтверджується довідкою про склад сімї від 02.06.2015 року.

Відповідач є працездатною особою 34 років, інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має, не достатньо приймає участі у вихованні своєї дитини, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги, на момент розгляду справи не існує, в судове засідання відповідач не прибув та не надав жодних заперечень проти позову, в тому числі і будь-яких відомостей щодо місця його роботи та розміру заробітку, відтак він спроможний сплачувати аліменти.

Обовязок по утриманню неповнолітнього сина сторін не може бути покладений виключно на одну матір.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Як на підставу для стягнення додаткових витрат позивачка посилається на відвідування сином боротьби у Житомирській дитячо-юнацькій спортивній школі, однак будь-яких доказів, які б свідчили про те, що вона витрачала кошти на розвиток особливих здібностей дитини, нею суду надано не було. Окрім того, на думку суду, витрати позивачки на ці потреби є витратами на розвиток дитини, а не розвиток її особливих здібностей і вони охоплюються загальним розміром стягнутих аліментів. Ці витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами. Відтак, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача щомісячно 500 грн. додаткових витрат на сина слід відмовити.

З огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку ( для дітей віком від 6 до 18 років з 01.12.2016 року - 1637 грн.); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за вересень 2016 року вона становила 4 216 грн.); враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина в розмірі, зазначеному в позові, що відповідатиме як інтересам хлопчика, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості.

Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання.

Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 18 серпня 2016 року до повноліття сина.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя О.О. Літвин