Справа № 587/502/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову до квартири,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та членам його сімї на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 43,7 кв. м., у тому числі: 1-а кімната 24,0 кв.м., 2-а кімната 10,8 кв. м., 3-я кімната 8,9 кв. м., кухня площею 8,8 кв. м., ванна кімната площею 5,4 кв. м, коридор 14,8 кв. м., загальною площею 72, 7 кв. м. Дана житлова квартира знаходиться на земельній ділянці, яка належить Кияницькій сільській раді. У 2014 році з метою покращення житлових умов позивачі здійснили реконструкцію квартири, а саме добудували нежитлові прибудови: тамбур «9» площею 5,5 кв. м. та кухню-їдальню «10» площею 8,4 кв. м., загальною площею 14 кв. м. Вказані перепланування здійснено без втручання у несучі конструкції. Згідно даних технічного паспорта від 13.03.2016 року тамбур «9» та кухня-їдальня «10» побудовані самочинно. Загальна площа квартири після реконструкції становить 86,7 кв. м. , в тому числі житлова 43,7 кв. м. Оскільки на належну позивачу квартиру не було оформлено право користування земельною ділянкою, здійснена добудова вважається самочинним будівництвом. Тому просили визнати за ними право власності на самочинно збудовану прибудову.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, від відповідача надійшла заява з проханням слухати справу у відсутність представника.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилався на те, що позивачі були завчасно попередженні сільським головою Кияницької сільської ради про необхідність дотримуватись санітарних норм, правил добросусідства на прибудинковій території та про те, що забудову потрібно розпочинати згідно чинного законодавства при наявності усіх дозвільних документів, але позивачі почали будівництво без дозвільних документів та без дотримання санітарних норм. Позивачі своєю незаконною забудовою затінили відгородили вікно з лівої сторони квартири ОСОБА_4, направили витік дощової води з даху їй під вікно до фундаменту, її вікно задимлюється з труби системи опалення. Посилаючись на ці обставини, представник вважав, що прибудова зведена позивачами незаконно, тому просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, проти позову не заперечував.

Треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_10 належить квартира за адресою АДРЕСА_2( арк. с. 12).

Дана житлова квартира знаходиться на земельній ділянці, яка належить Кияницькій сільській раді Сумського району( арк. с. 17).

Відповідно до технічного паспорта квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 43,7 кв. м., у тому числі: 1-а кімната 24,0 кв. м., 2-а кімната 10,8 кв. м., 3-я кімната 8,9 кв. м., кухня площею 8,8 кв. м., ванна кімната площею 5,4 кв. м, коридор 14,8 кв. м., загальною площею 72, 7 кв. м.( арк. с.15-16).

Згідно даних технічного паспорта від 13.03.2016 року тамбур» «9» та кухня-їдальня «10» побудовані самочинно.

У відповідності з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності з ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України).

Згідно ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У відповідності з роз*ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.( п.4 постанови).

Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону № 3038-VI.

У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, слід враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Разом з тим, власник сусідньої квартири = тертя особа ОСОБА_4 категорично заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що самочинна прибудова позивача порушує її права як власника та користувача сусідньої квартири.

Всупереч положенням ст.ст. 10,60 ЦПК України позивач не надав доказів, які б спростовували позицію ОСОБА_4 , яка зазначає, що прибудова затіняє її вікно, задимлює її квартиру,дощова вода з прибудови затоплює фундамент будинку під її вікном.

Крім того, з листа Кияницької сільської ради Сумського району від 14 квітня 2015 року №02-14/200 вбачається, що Кияницька сільська рада не згодна з вимогами позивача, який звертався до сільської ради з завою щодо вилічення йому земельної ділянки, на якій на даний час розташоване самочинне будівництво. При цьому сільська рада послалась на положення статті 42 Земельного кодексу України, у відповідності з якою земельні ділянки,на який розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі,споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно або у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Земельна ділянка має бути єдиною для обслуговування житлового будинку, незалежно від кількості квартир в ньому, та належати всім співвласникам будинку( власникам квартир) на праві спільної часткової(сумісної) власності. Передача у власність частини земельної ділянки (прибудинкової території), на які й розміщений багатоквартирний житловий будинок, законодавством не передбачена.

Отже, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 321, 328, 376 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Лук»яненко ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову до квартири- за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя