Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/5094/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Шалпегіна О.Л.
Провадження № 22-ц/778/2877/16 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_3, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав.

В позові зазначено, що від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ще під час подружнього життя відповідач не брав участі у вихованні доньки, зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки та скандали у стані сп'яніння. У лютому 2011 року вона забрала доньку та пішла від чоловіка.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2011 р. шлюб між ними було розірвано. Аліменти на утримання дитини відповідач сплачує на підставі рішення суду від 26.09.2011 року.

Розпорядженням голови районної адміністрації від 22.08.2011 р. відповідачеві було встановлено графік побачень ОСОБА_4 з малолітньою донькою - ОСОБА_5 у присутності матері, але, вказане розпорядження відповідач не виконує, до дитини не навідується, не телефонує, не цікавиться станом її здоров'я, успіхами у навчанні та розвитку, не поздоровляє з днем народження, не приносить дарунків. Вказане призвело до того, що донька забула рідного батька. Після випадку, який стався у 2011 році, коли відповідач залишив двох неповнолітніх дітей - свою доньку від першого шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 самих вдома, закрив їх у будинку та поїхав на футбол, вона перестала довіряти йому дитину. Позивач фактично утворила сім'ю з іншим чоловіком - ОСОБА_7, з ним має спільну дитину, ОСОБА_5 вважає цього чоловіка своїм батьком, він піклується про неї, між ними склались теплі стосунки.

З урахуванням викладеного та посилаючись на вимоги ст. 164 СК України просила суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суд з одних лише формальних міркувань.

Нормами ст.5 СК України передбачено, що держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, забезпечує пріорітет сімейного виховання дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" розяснено, що ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обо'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, обєктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матірю, а ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 виданого 14 серпня 2008 року ( а.с. 7).

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 17.08.2007 року про свідчить свідоцтво про шлю Серія НОМЕР_2 Заочним рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 9).

Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2011 року з відпвідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.06.2011 року до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 10) .

Позивач разом з дитиною проживає в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Запорізької міської ради центру обслуговування абонентів № 3 № 4566 від 0.11.2015 року. За даною адресою також проживають ОСОБА_8 дочка, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 -мати, ОСОБА_7- цивільний чоловік позивачки (а.с. 14).

Відповідач проживає за адресою АДРЕСА_2 разом із дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 09.02.2016 року (а.с. 74).

Отже, про що правильно зазначив суд першої інстанції, фактично дитина сторін проживає окремо від відповідача і за таких обставин він не може в тому ж обсязі,як і позивач,реалізувати свої права спілкуватися з дитиною та виховувати її.

Розпорядженням голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 417 від 22.08.2011 року була розглянута зава ОСОБА_4 про встановлення графіку побачень з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлено графік побачень з донькою кожної неділі з 14.00 до 18.00 у присутності матері ОСОБА_3, з зустрічами біля будинку за адресою проживання матері, з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури ( а.с. 11)..

Тобто, зі змісту вказаного розпорядження вбачається, що питання надання права на побачення із малолітньою донькою було ініційовано відповідачем ОСОБА_4, що свідчить про наявність між сторонами конфліктних стосунків щодо виховання дитини.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Слід звернути увагу на те, що згідно із ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновком Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району № 01-14/135від 16.02.2016 року встановлено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, висновок зроблений на підставі: даних адміністрації дошкільного відділення Запорізького навчально-виховного комплексу «Світанок» , який з 2010 по 2014рік відвідувала малолітня ОСОБА_5, та в якому зазначено, що батько ОСОБА_4 жодного разу групу не відвідував, не цікавився успіхами своєї доньки, постійно цікавиться успіхами доньки мати ОСОБА_3; Повідомлення ОСОБА_3, що відповідач з серпня 2011 року жодного разу не приїхав до доньки, не цікавився її життям дівчинка вважає своїм батьком гр. ОСОБА_7, з яким ОСОБА_3 проживає однією сім"єю, а відповідача донька взагалі не пом"ятає; пояснень ОСОБА_4 з яких вбачається, що він не може спілкуватися з донькою, оскільки побачення з донькою встановлено в присутності матері ОСОБА_3 біля її будинку з якої в нього склалися конфліктні стосунки, коли він приїжджає для спілкування з донькою, то ОСОБА_3 йому не відкриває двері, щоб не травмувати доньку він чекає коли їй виповниться 12 років, і вона сама вирішить з ким їй спілкуватися .

Суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до обставин справи не погодився із вказаним висновком Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району № 01-14/135від 16.02.2016 року про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України), бо батько має біологічну спорідненість із своєю донькою і як це встановлено у судовому засіданні бажає виконувати свої батьківсткі обов"язки.

Згідно з акту обстеження умов проживання від 26.11.2015 року вбачається, що матір'ю дитини створені усі належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої доньки. Згідно акту обстеження умов проживання батька ОСОБА_4 від 09.0.2016 року також вбачаться, що у будинку, який складається з трьох кімнат чисто, охайно, затишно, створені всі умови для проживання, виховання малолітньої доньки .

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 офіційно працевлаштований, працює за професією монтера шляху управління залізничного транспорту ПАТ «Запорізький металургійний комбінат» Запоріжсталь» ( а.с. 48).

За місцем роботи відповідач характеризується позитивно, має позитивну характеристику з місця проживання ( а.с. А.С. 46, 86).

Судом першої інстанції також було встановлю, що відповідач виховує та утримує неповнолітню доньку від першого шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка після смерті матері мешкає з батьком. Відповідач бере активну участь у вихованні цієї дитини, що підтверджується характеристиками, виданими ОСОБА_6 навчальними закладами, що спростовує доводи позивача, що відповідач зловживає спиртними напоями, у зв"язку з чим не може брати участь у вихованні їх доньки ( а.с. 49, а.с. 84).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивачки не є достатніми для позбавлення батьківських прав відповідача, яке є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів відповідно до ст. 60 ЦПК України про те, що відповідач ОСОБА_4, ухиляється від виконання своїх обов"язків по відношенню до дитини, не проявляє до неї ніякого інтересу, не піклується про неї.

Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Позивачкою не доведено того факту, що відповідач був проінформований про необхідність відвідування навчально-виховних або лікувальних закладів, де перебувала неповнолітня донька , але свідомо ухилявся від виконання вказаних дій, а також не обґрунтовано в чому полягає злісне небажання ОСОБА_4 виконувати свої обов"язки по вихованню дитини, до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України ).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, матеріали справи та апеляційної скарги не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача ОСОБА_4, батьківських прав.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображують позицію позивачки, висловлену в позовних вимогах, і яку позивачка вважає єдино вірною та єдино можливою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: