У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 7 листопада 2012 року задоволено позов публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 906 024 грн 46 коп. та стягнуто 3 219 грн на відшкодування судового збору. На підставі зазначеного рішення суду видано виконавчий лист, який у 2013 року пред'явлено на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції (далі - ВДВС Івано-Франківського МУЮ). У 2014 році рішення суду було виконано, у зв'язку з чим державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим у порушення вимог ч. 7 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» більше ніж через рік після закінчення виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 10 % від суми стягнення за виконавчим листом.

ОСОБА_3 вважав дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору незаконними, тому просив суд скасувати вказану постанову.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року, у відкритті провадження у справі відмовлено з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що справи щодо оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої у виконавчому провадженні стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Погодитись повністюз таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст. 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч. 2 ст. 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 387 ЦПК України).

Отже, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2187цс15, від16 березня 2016 року № 6-30цс16, від 30 березня 2016 року № 3080цс15 та від 6 квітня 2016 року № 6-570 цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем під час виконання рішення суду, ухваленого у цивільній справі.

Отже, відповідно до вимог розділу VІІ ЦПК України скарга ОСОБА_3 на дії державного виконавця повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суди не з'ясували всіх обставин, що мають процесуальне значення, підстави звернення до суду із скаргою та правовідносини, які виникли, дійшовши передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

За таких обставин постановлені у справі ухвали не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 342 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик