Справа № 214/2667/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 листопада 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
секретаря судового засідання Бєлікової О.А.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток в майні, яке є спільною сумісною власністю, стягнення матеріальної шкоди, -
Позивач звернулася до суду з позовом 04.05.2016 року, уточнивши вимоги, просила суд визначити, що частки її та відповідача ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, яка є їх спільною сумісною власністю, є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним; стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 4933,90 грн.; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.
В обґрунтування предявлених вимог вказала, що в період перебування сторін у шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Власниками квартири є вона та її чоловік ОСОБА_3, однак частки їх у спільній сумісній власності не виділені. Починаючи з 2004 року шлюбні стосунки між сторонами ускладнились, спільне господарство та бюджет вони припинили вести, відповідач самоусунувся від участі у сплаті житлово-комунальних послуг за квартиру, а її звернення стосовно цього ігнорує. Фактично в квартирі зареєстровані та проживають вона, ОСОБА_3 та їх спільна донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З метою недопущення заборгованості протягом 2015 року та 7 місяців 2016 року позивач змушена була самостійно оплачувати комунальні послуги, що в загальному розмірі склало 9 867,81 грн. Розцінюючи понесені нею за відповідача витрати матеріальною шкодою, вона просить суд стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину витрат в розмірі 4933,90 грн., а також визначити частки кожного із співвласників в зазначеній квартирі по 1/2 частині за кожним.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 предявлені уточнені вимоги підтримав. Зазначив, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 було зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ», а тому право спільної сумісної власності у сторін виникло на законних підставах. Особові рахунки по сплаті житлово-комунальних послуг відкрито на імя ОСОБА_3, проте оскільки частки співвласників квартири не виділені, позивач не мала можливості здійснити оплату послуг за окремими рахунками кожного із співвласників, тому протягом 2015-7 місяців 2016 року вимушена була самостійно сплачувати всі послуги з метою уникнення заборгованості по ним. Жодної допомоги на їх сплату в добровільному порядку відповідач їй не надавав. Донька сторін ОСОБА_4 з вересня 2014 року навчається в м. Києві, де офіційно проживає, а тому відношення до нарахування та сплати комунальних послуг не має.
В подальшому представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, згідно письмового клопотання просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
З урахуванням згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення згідно ст.224 ЦПК України.
Виходячи з вимог ч.3 ст.27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд визнає неявку учасників процесу в судове засідання такою, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20.09.1996 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАГС виконкому Саксаганської районної у місті ради народних депутатів м. Кривого Рогу, а/з №530, що підтверджується свідоцтвом серії І-КИ № 333260 (а.с.7).
02.07.2014 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 12.09.2014 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).
Вирішуючи спір про визначення часток в нерухомому майні, придбаному подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності діючим СК України, слід застосовувати положення КпШС України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 04.11.2015 року у справі № 6-1662цс15.
Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Згідно ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. При цьому, порядок розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки, що є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя, а в разі неподільності присудження одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними, або реалізації через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що регламентовано ст.29 КпШС.
Наявності будь-яких домовленостей між співвласниками щодо відступлення від рівності їх часток в спільній сумісній власності в ході судового розгляду не встановлено.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини та в силу діючої правової презумпції рівності часток в праві спільної сумісної власності, частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, яка є їх спільною сумісною власністю, є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Стосовно вимоги про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди, повязаної з оплатою позивачем житлово-комунальних послуг, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової/сумісної власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.
Як на підставу своїх вимог позивач посилалася на те, що починаючи з 2015 року відповідач самоусунувся від участі в оплаті житлово-комунальних послуг за належну їм квартиру, у звязку з чим вона вимушена нести самостійно витрати на їх оплату.
Так, з квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, наданих за період з 01.2015 року по 07.2016 року (а.с.31-38) вбачається внесення в рахунок оплати послуг наступних грошових сум: січень 2015 року (за грудень 2014 року) 630 грн., платник ОСОБА_2; лютий 2015 року (за січень 2015 року) 411,42 грн., платник ОСОБА_2; березень 2015 року (за лютий 2015 року) 496 грн., платник ОСОБА_3; квітень 2015 року (за березень 2015 року) 500 грн., платник ОСОБА_2; травень 2015 року (за квітень 2015 року) 624,19 грн., платник ОСОБА_2; червень 2015 року (за травень 2015 року) 475,05 грн., платник ОСОБА_2; серпень 2015 року (за липень 2015 року) 517,60 грн., 509 грн., платник ОСОБА_2; вересень 2015 року (за серпень 2015 року) 408,85 грн., 43,70 грн. електроенергія, платник ОСОБА_2, жовтень 2015 року (за вересень 2015 року) 465,03 грн., платник ОСОБА_2, листопад 2015 року (за жовтень 2015 року) 481 грн., платник ОСОБА_2; грудень 2015 року (за листопад 2015 року) 468,96 грн., платник ОСОБА_3; січень 2016 року (за грудень 2015 року) 673 грн., платник ОСОБА_2; лютий 2016 року (за січень 2016 року) 701 грн., платник ОСОБА_2; березень 2016 року (за лютий 2016 року) 703 грн., платник ОСОБА_2; квітень 2016 року (за березень 2016 року) 736,70 грн., 50,73 грн. електроенергія, платник ОСОБА_2; травень 2016 року (за квітень, травень 2016 року) 719,55 грн., платник ОСОБА_2; червень 2016 року (за травень, червень 2016 року) 509,70 грн., платник ОСОБА_2; липень 2016 року (за червень, липень 2016 року) 476,45 грн., платник ОСОБА_2
Таким чином, судом встановлено, що протягом періоду з 01.2015 року по 07.2016 року в рахунок оплати житлово-комунальних послуг внесено загалом 9970,93 грн. без врахування оплати послуг в січні 2015 року в сумі 630 грн., оскільки внесені вони позивачем за грудень 2014 року, який не входить до заявленого позивачем періоду.
Враховуючи, що позивачем за вказаний період предявлено до стягнення 4933,90 грн. від 1/2 суми внесених платежів, розмір яких визначено в 9867,81 грн., керуючись визначеним ст.11 ЦПК України принципом диспозитивності, суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог.
Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст.156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири), придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
Так, предявляючи вимогу про стягнення з відповідача 1/2 частини оплати за комунальні послуги, позивач посилалась на те, що донька сторін ОСОБА_4, яка зареєстрована в квартирі, з 2014 року проживає в Києві, а тому не стосується питання щодо оплати комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1.
Суд критично ставиться до вказаних доводів позивача та її представника, оскільки вони спростовуються довідками Київського національного університету ім. Тараса Шевченка (а.с.54-56), відповідно до яких ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.09.2015 року навчається на фізичному факультеті Київського національного університету денної форми навчання та саме з 01.09.2015 року проживає в гуртожитку №8 (кімната 402/3) студмістечка вказаного навчального закладу.
За даних обставин, будучи неповнолітнім членом сімї та користуючись належним сторонам житловим приміщенням нарівні з ними до 01.09.2015 року, вони як батьки повинні були повністю нести за неї витрати по оплаті житлово-комунальних послуг в рівних частках в силу рівності їх батьківських обовязків щодо дитини відповідно до ст.141 СК України.
Вказані обставини при предявлені позовних вимог за період з 01.2015 року до 09.2015 року позивачем залишено поза увагою, що визначає їх недостатню обґрунтованість.
Крім того, суд також вважає недоведеними посилання позивача на відсутність участі відповідача в оплаті житлово-комунальних послуг за належне їм житлове приміщення, оскільки з наданих суду копій квитанцій слідує, що періодично оплата послуг здійснювалась саме ОСОБА_3, зокрема, 03.2015 року, 12.2015 року.
Мотиви помилкового зазначення в платіжних документах ОСОБА_3 як особи, на яку відкрито особові рахунки по оплаті комунальних послуг, суд не приймає до уваги, оскільки згідно п.1.4 глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року №22, платником є особа, з рахунку якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання до банку або іншої установи - члена платіжної системи документа на переказ готівки разом з відповідною сумою коштів, а тому під час внесення оплати за будь-які послуги, у тому числі комунальні, не мають значення відомості про особу, на чиє імя відкрито особовий рахунок.
Разом з тим, внесення позивачем коштів за оплату житлово-комунальних послуг за відповідача, ОСОБА_2 оцінює як завдану їй матеріальну шкоду в розумінні ст.1166 ЦК України, з чим суд не може погодитись.
Так, згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
При цьому, загальні (генеральні) деліктні відносини застосовуються до будь-яких випадків завдання шкоди за умови відсутності договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим) або якщо завдана шкода не пов'язана з порушенням договірного зобов'язання, мають персональний характер відповідальності особи, яка завдала шкоду, а тому не можуть регулювати вирішення спорів між співвласниками щодо утримання належного їм майна.
Враховуючи характер спірних відносин, що стосуються порядку оплати житлово-комунальних послуг, розподілу витрат, понесених власниками та їх споживачами, по своїй суті вони не є деліктними зобовязаннями та регулюються ст.156 ЖК УРСР, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», за виключенням випадків відшкодування збитків, завданих майну та/або приміщенню споживача, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг їх виконавцем та/або виробником.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Встановленими судом обставинами та дослідженим обсягом доказів суд приходить до висновку, що хоч позивачем і заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 4031,05 грн. матеріальних збитків в контексті застосування ст.1166 ЦК України, що не регулює виниклі між сторонами спірні правовідносини, а тому невірно обрано спосіб судового захисту, який в розумінні ст.16 ЦК України є неналежним, у звязку з чим суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.
Наведені позивачем доводи стосовно розподілу між нею та відповідачем раніше сплачених нею коштів по оплаті житлово-комунальних послуг в своїй сукупності можуть мати місце у випадку вирішення питання про розмір участі обох співвласників у витратах на оплату житлово-комунальних послуг та їх розподіл, у тому числі за минулий період, що в рамках даного спору позивачем не заявлялось.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.88 ЦПК України, з огляду на відмову в задоволенні майнової вимоги, за яку позивачем сплачено судовий збір (а.с.1) та задоволення вимоги немайнового характеру стосовно визначення часток співвласників, за яку позивачем судовий збір не сплачено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 16, 57, 60, 61, 88, 209, 213-226, 294, 296 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток в майні, яке є спільною сумісною власністю, стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.
Визначити, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 є рівними та становлять по 1/2 (одній другій) частині за кожним.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст.229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Суддя Євтушенко О.І.