У х в а л а

іменем україни

03 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалась на те, щовона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 вересня 2000 року по 15 червня 2012 року. Вони мають сина ОСОБА_4 Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 листопада 2012 року і до досягнення сином повноліття. Відповідач порушує свої зобов'язання зі сплати аліментів, внаслідок чого станом на 01 червня 2015 року за ним утворилась заборгованість з виплати аліментів у сумі 10 595 грн. У період з 01 грудня 2012 року по 15 червня 2015 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь ОСОБА_2 склала 59 674 грн 14 коп.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 грудня 2012 року по 01 вересня 2015 року у сумі 4 416 грн 03 коп.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 3 498 грн 80 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вони мають сина ОСОБА_4 На підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2012 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3, працюючого спеціалістом з охорони праці у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вектор», на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 листопада 2012 року і до досягнення сином повноліття. Відповідач знав про наявність рішення суду та про стягнення з нього аліментів у певному розмірі. Він сплачував аліменти, але нерегулярно, по мірі можливості, що підтверджується розрахунком державного виконавця, затвердженого заступником начальника Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції 02 вересня 2015 року. Розмір призначених аліментів відповідач не оспорював.

Згідно із розрахунком державного виконавця заборгованість за аліментами ОСОБА_3 станом на 01 червня 2015 рік складає 10 595 грн 02 коп. Вказаний розрахунок здійснено виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, але враховуючи ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. На підставі даного розрахунку позивачем здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на суму 4 416 грн 03 коп. Проте під час розгляду справи державним виконавцем Ткаченком В.І. надано інший розрахунок заборгованості, в якому станом на 02 вересня 2015 року заборгованість за аліментами відсутня та існує переплата у розмірі 804 грн 20 коп. Разом з тим ОСОБА_3 дійсно мав прострочені платежі за певні періоди нарахування.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно із ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_3 мав прострочені платежі за аліментами у певні періоди, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів за період з 01 грудня 2012 року по 01 вересня 2015 року з нього на користь ОСОБА_2, за ті місяці, в яких аліменти ним не сплачувалися відповідно до наведеного судом розрахунку.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач був необізнаний про виникнення боргу зі сплати аліментів та його вина у зв'язку з цим відсутня, колегією суддів не приймаються, оскільки на платника аліментів не можна покладати відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, якщо заборгованість зі сплати аліментів утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, в інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

М.І. Наумчук