АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Абрамова П.С., Пікуля В.П.,

При секретарі : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невірну оцінку доказів по справі та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав .

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом 24.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (зараз ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк зобовязується надати позичальнику на споживчі цілі грошові кошти в іноземній валюті в сумі 34628 швейцарських франків у порядку і на умовах визначених даним договором, під 8.49% річних зі строком повернення не пізніше 19.06.2012 року.

Днем надання кредиту зазначено «24 листопада 2006 року».

Умовами кредитного договору, визначено, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 8100 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1)

30.01.2008 року та 30.01.2009 року між сторонами укладено додаткові угоди до кредитного договору №0, умовами яких змінено схему погашення кредиту, змінено кінцевий строк повернення кредиту, зокрема відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23 листопада 2021 року, перенесено строки сплати процентів та погоджено між сторонами, що для ідентифікації договору в системі обліку може використовуватися як номер зазначений при укладанні №0, так і №1.

Вважаючи, що позичальник не виконує умови кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентів, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання, банк в листопаді 2013 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість в сумі 28084,82 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 09.11.2013 року становить 243958,49 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно матеріалів справи поточний рахунок № 8100 відкритий на імя ОСОБА_2 відповідно до договору банківського рахунку № 124 від 24.11.12006 р. для здійснення розрахунково-касових операцій у національній валюті, між тим відкриття валютного рахунку на імя позичальника доведено не було та не підтверджено документально відкриття валютного рахунку в швейцарських франках. На підставі чого суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про сплату боргу за кредит в швейцарських франках є безпідставною.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Положеннями ст. 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бити законним та обґрунтованим.

У відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Нормами ч.1 ст.626 та ст.629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено обовязковість виконання зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Не заперечуючи самого факту укладання кредитного договору, позичальник ОСОБА_2 наполягає на тому, що він не отримував кредит у валюті зобовязання швейцарських франках в розмірі 34628, а наполягав на тому, що 24.11.2006 р. банком було видано з його поточного рахунку №8100 суму 87126 грн. згідно до його заяви на видачу готівки, що і складає розмір отриманого ним кредиту.

Згідно до наданого ним власного розрахунку, станом на 17.04.2014 р. заборгованість по тілу кредиту з нарахованими відсотками складає 29 548 грн. 95 коп.

Колегією суддів відхиляються зазначені заперечення як такі, що суперечать іншим доказам по справі.

Так, колегією суддів встановлено, що 17.11.2006 р. ОСОБА_2 звернувся до АКІБ «Укрсиббанк» із заявою на отримання кредиту, в якій прохав видати йому 34 642 швейцарських франків строком на 132 місяці.

На а.с. 146 т.1 мається заява дружини ОСОБА_2 ОСОБА_3, яка надала нотаріально посвідчену згоду на оформлення її чоловіком кредиту в АКІБ «Укрсиббанк» в сумі 34628 швейцарських франків.

24.11.2006 р. ОСОБА_2 подав до банку заяву про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті швейцарських франках, у відповідності з чим на виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем було укладено договір №124 банківського рахунку (поточний рахунок фізичної особи резидента).

Згідно з умовами договору, банк відкрив клієнту поточний рахунок № 8100 у національній валюті за тарифним пакетом «Базовий», поточний рахунок № 8100 у швейцарських франках за тарифним пакетом «Базовий», поточний рахунок № 8100 в іноземній валюті (долари США) за тарифним пакетом «Спеціальний М1» ( а.с. 226-228 т.1).

Таким чином, на імя клієнта банку ОСОБА_2 згідно до його заяви про відкриття банківського рахунку, банком був відкритий поточний рахунок з одним номером 8100, який і обслуговував його рахунки як в національній валюті, так і в іноземній, в тому числі і рахунок у швейцарських франках.

Такі дії банки відповідачем впродовж всього часу в передбаченому законом порядку не оскаржувались і не ставились під сумнів, як такі, що не узгоджуються з нормативно правовими актами НБУ.

Крім того, доводячи своє право вимоги про стягнення боргу в швейцарських франках, позивач надав суду меморіальний ордер № від 24.11.2006 р., посвідчений штампом банку, з якого вбачається, що одержувачу ОСОБА_2 на рахунок 8100 перераховано у валюті 34628 СНF, у гривнах еквівалент 142972,26 грн.

Згідно виписки про рух коштів на рахунку 8100 , 24.11.2006 р. 11 год. 17 хв. мав місце платіж 34628 СНF як надання кредиту згідно угоди №0.

З виписки по рахунку 8100 від 24.11.2006 р. слідує, що в 13 год. 17 хв. було зарахування гривневого еквіваленту 34628 СНF згідно заяви клієнта. Курс 3.96.

Згідно п.1.5 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 8100 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Пунктом 9.11 кредитного договору визначено, що позичальник при укладанні договору, визнає можливість виникнення курсових різниць(коливань)валюти кредиту при отриманні кредитних коштів, їх використанні за цільовим призначенням та поверненням таких коштів згідно умов даного договору.

Як вбачається з наведених вище доказів, банком були повністю виконані договірні зобовязання по наданню кредитних коштів позичальнику, а саме 34628 СНF.

Встановлені колегією суддів обставини відповідають висновку, викладеному в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ від 22.06.2016 р. при розгляді касаційної скарги ОСОБА_2, згідно якого зміст договірних положень у сукупності з фактами внесення позичальником платежів, в тому числі і у швейцарських франках, для погашення кредиту, свідчить про те, що валютою кредитного зобовязання є швейцарські франки, а не національна валюта гривня.

Даючи правову оцінку приєднаному відповідачем до своїх заперечень копії заяви про видачу готівки №6 від 24.11.2006 р., згідно якої він отримав у банку 87126,88 грн. кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що сама по собі така заява доводить лиш факт отримання коштів в розмірі 87126, 88 грн., при відсутності обєктивних даних про походження цих коштів, що само по собі не спростовує факту зарахування в той день на рахунок відповідача коштів в еквіваленті 34 628 СНF, які і були отримані позичальником.

Одночасно, колегією суддів не приймаються до відома висновки проведених по справі судово - економічної та комісійної судово-економічної експертизи, які фактично є ідентичними.

За змістом ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами ст. 212 ЦПК України.

Так, експерти зазначають, що назва наданого суду меморіального ордера не відповідає назві первинного документу, який застосовується для переказу коштів в іноземній валюті «меморіальний валютний ордер». При цьому, колегія суддів зазначає, що дана виявлена експертами відмінність в назвах документу не спростовує самого факту перерахування одержувачу ОСОБА_2 34628 швейцарських франків із зазначенням у гривневому еквіваленті, який містить штамп банку та зазначення прізвища працівника, який його видав.

При цьому, висновки експертів не містять однозначних та змістовних відповідей на поставлені судом питання суду, з посиланням на недостатність наданих на дослідження матеріалів.

Перевіряючи правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору, колегія суддів встановила наступне.

Станом на 24.11.2006 р. дебет складав 34628 СНF, за умовами договору позичальник зобовязаний був сплачувати щомісячні ануітетні платежі.

27.11.2006 р. в часткове погашення кредиту позичальником було сплачено 11,584 СНF, у звязку з чим залишок строкової заборгованості тіла кредиту) склав 23,044 СНF. З наданого розрахунку вбачається, що позичальником впродовж 2007-2013 р.р. не своєчасно і не в повному розмірі сплачувались нараховані проценти та погашалось тіло кредиту, у звязку з чим станом на 09.11.2013 р. прострочена заборгованість по тілу кредиту склала 3597,13 СНF, а залишок строкової заборгованості по тілу складав 20119,99 СНF, право на дострокове стягнення якої надано кредитору положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України. Таким чином, предявлення банком вимоги про стягнення 23717,12 СНF тіла кредиту ґрунтується на законі та умовах укладеного між сторонами кредитного договору.

Фактично в судовому засіданні відповідач не оспорював внесення платежів на погашення тіла кредиту та відсотків, а також факти прострочення щомісячних зобовязань. Наданий позивачем розрахунок заборгованості включає в себе дані внесених позичальником платежів і кінцевий розмір заборгованості обрахований з урахуванням здійснених відповідачем виплат, а відтак приймається до уваги колегією суддів.

Враховуючи, що всі зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, який не встановив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які їх регулюють, не зазначив жодних фактичних обставин, не навів оцінки доказів, а лише обмежився посиланням на Положення про організацію операційної діяльності в банках України, судове рішення як таке, що не відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року скасувати та постановити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 24.11.2006 року в сумі 28084,82 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 09.11.2013 року становить 243958,49 грн. та складається з :

заборгованості за простроченим кредитом в сумі 23717.12 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 09.11.2013 року становить 206018,50 грн.;

заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом в сумі 4356,94 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 09.11.2013 року становить 37846,51 грн.;

пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 5,08 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 09.11.2013 року становить 44,14 грн.;

пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 5,68 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 09.11.2013 року становить 49,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви в сумі 2439.58 грн. та при подачі апеляційної скарги в сумі 1219.79 грн., а всього 3659.37 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І : /підписи/

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1