У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" жовтня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

До матеріалів позовної заяви позивачем було додано клопотання про забезпечення позову, в якому останній просив суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру, загальною площею 54,10 кв.м., жилою площею 34,90 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1); вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відкритих на ім'я ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1).

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він являється стягувачем за договором позики від 04 квітня 2013 року, відповідно до якого відповідачу було надано кошти в розмірі 46 800 гривень 00 копійок. Відповідач належним чином умови договору позики не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі - 85 531 гривня 81 копійка. При укладанні договору позики відповідач повідомила його, що їй на праві власності належить двокімнатна квартира, загальною площею 54,10 кв.м., жилою площею 34,90 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, після укладання договору позики відповідач неодноразово повідомляла його, що має відкриті рахунки в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та запевняла, що виконає зобов'язання, щодо повернення коштів, вчасно. Однак починаючи з 04 жовтня 2013 року відповідач не сплачує заборгованість за договором позики та його прохання щодо повернення позики ігнорує. На сьогоднішній день ним було встановлено, що в загальній мережі Інтернет містяться оголошення, щодо продажу двокімнатної квартири, загальною площею 54,10 кв.м., жилою площею 34,90 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1. Розміщення даних оголошень свідчить про намір відповідача продати квартиру. Крім того, йому відомо, що у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я відповідача відкриті рахунки, як це і стверджував сам відповідач. Однак інформацію із зазначенням рахунків він особисто отримати не в змозі, оскільки дана інформація являється банківською таємницею та може бути надана лише власнику рахунків, або у передбачених законом випадках. Таким чином, оскільки відповідач активно ухиляється від виконання зобов'язань за договором позики, то у нього є підстави вважати, що відповідач, з метою ухилення від сплати заборгованості, здійснює дії, щодо відчуження належного йому нерухомого майна, що у разі задоволення судом його позовних вимог, призведе до утруднення, або взагалі неможливості виконання рішення суду. Крім того, він, здійснивши відчуження квартири, в будь який момент може зняти грошові кошти, які містяться на рахунках в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що у разі задоволення судом його позовних вимог, також призведе до неможливості, або утруднення виконання рішення суду, оскільки за Відповідачем, не буде зареєстровано права власності на квартиру та будуть відсутні кошти на рахунках.

Вивчивши доводи поданої заяви, вивчивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь в справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч.3 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, заява про забезпечення доказів не містить відомостей щодо вартості майна, на яке заявник просить суд накласти арешт, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити співмірність заявлених позовних вимог із співмірністю вартості майна на яке заявник просить накласти арешт. Також, позивачем не вказано на які саме грошові кошти та на яких рахунках в банківських установах має бути накладено арешт.

На підставі викладеного приходжу до висновку, що клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151 - 152, 210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна карга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: