Єдиний унікальний номер 760/9303/15-ц
Провадження № 2/741/341/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 14 листопада 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.,

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

та їх представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (далі Банк) до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Банк звернувся до суду з цим позовом, мотивував його тим, що 6 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Комерційний банк «Експобанк», яке є повним правонаступником ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», було укладено договір кредиту № 4/2008 USD (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого ОСОБА_1 був наданий кредит у розмірі 28 680 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 12 % річних від суми кредиту. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Кредитним договором, а відповідач не сплачував своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором, чим порушив свої зобовязання. У забезпечення виконання зобовязання за Кредитним договором 6 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 94 325,96 доларів США.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав повністю, пояснив, що кредит брався на купівлю автомобіля «Chevrolet Lacetti», який придбавався через ТОВ «АвтоБізнес Україна», яке знаходилося на території АР Крим. Згідно договору ТОВ «АвтоБізнес Україна» виступало поручителем. Грошові кошти на руки йому не видавалися, а були перераховані за автомобіль. Цей автомобіль був взятий під заставу. Поки у нього (відповідача) була робота, платежі на погашення кредиту сплачувалися вчасно. Після звільнення з роботи погашати кредит не було чим, він просив у банку надати йому розстрочку чи кредитні канікули, пропонував забрати автомобіль. 1 лютого 2011 року до нього приїхав представник банку ОСОБА_4, вони поїхали до ПАТ «КБ «Експобанк», яке знаходиться на вул. Дмитрівській у м. Києві, де він передав автомобіль та документи на нього представнику банку. Про передачу автомобіля складався відповідний акт у двох примірниках. Копію акту йому вручили та сказали, що інші документи надійдуть поштою. Крім цього, представник банку повідомив, що продавати автомобіль будуть в його присутності, про день продажу його повідомлять додатково. У вересні 2011 року в нотаріуса він оформив доручення на автомобіль на імя ОСОБА_4

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала повністю, пояснила, що представник банку ОСОБА_4 говорив, щоб вони віддали автомобіль і більше ніяких претензій банк до них не матиме. Вони неодноразово телефонували у банк, хотіли дізнатися, що з автомобілем, але відповіді їм ніхто не дав. Останній платіж на погашення кредиту був здійснений у лютому 2010 року, після того, як автомобіль був переданий банку, жодного платежу вони не здійснювали.

Суд розглядає справу у відсутності представника позивача за наявними у справі доказами.

14 листопада 2016 року відповідачі та їх представник у судове засідання не зявилися, представник відповідачів подав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, просив розгляд справи продовжити без його участі та участі відповідачів.

У звязку із неявкою 14 листопада 2016 року всіх осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши пояснення відповідачів, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 6 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 4/2008 USD, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 28 680 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності, що підтверджується його копією (а.с. 8-9).

Пунктами 1.2, 1.3 Кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних. Позичальник повертає Банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком, але не пізніше 5 березня 2015 року.

Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору забезпеченням зобовязань позичальника за цим Договором є застава автомобіля «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, обєм двигуна 1598, 2008 року випуску.

З матеріалів справи вбачається, що 6 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 поручилася перед Банком за виконання ОСОБА_1 зобовязань за Кредитним договором, що підтверджується його копією (а.с. 21).

Пунктом 1.2 Договору поруки встановлено, що Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і Позичальник.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобовязання за Кредитним договором щодо погашення кредиту, внаслідок чого, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 6) станом на 27 квітня 2015 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором складає 94 325,38 доларів США.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 7.4 Кредитного договору встановлено, що підписанням цього Договору між Банком і Позичальником укладено договір про встановлення за цим Договором або у звязку з його виконанням позовної давності тривалістю три роки, у тому числі і до вимог про стягнення неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13 та № 6-120цс13.

Право вимоги у Банку на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за Кредитним договором виникло з настанням часу несплати відповідачами чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку платежу.

У судовому засіданні встановлено, що останній платіж по погашенню заборгованості за Кредитним договором було сплачено 10 лютого 2010 року, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, та у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У судовому засіданні встановлено, що перебіг позовної давності в даних відносинах перервався 1 лютого 2011 року, а саме тоді, коли ОСОБА_1 добровільно передав представнику АТ «КБ «Експобанк» автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією акту прийому передачі автомобіля від 1 лютого 2011 року (а.с. 154-155).

До суду з цим позовом Банк звернувся 12 травня 2015 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності, не порушував питання щодо поновлення строків позовної давності, не зазначив поважність причин пропущення позовної давності.

Представник відповідачів подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність застосування у справі строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Експобанк» в зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 259, 260, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Експобанк» в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв