Справа № 2-8901/10 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/985/16 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 16 листопада 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішення Луцького міськрайонного суду від 16 листопада 2010 року позов задоволено повністю. Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 303356,09 грн., вирішено питання про стягнення з відповідачів витрат повязаних з розглядом справи.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1ОСОБА_2 покликаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову щодо ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 червня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6М/2008/980-МК/819 (далі Кредитний договір), відповідно до якого відповідач отримав кредит на суму 250 000,00 грн. строком до 05 червня 2013 року з сплатою 20,4% річних(а.с.5-6). 05 червня 2008 року на забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 6М/2008/980-МК/819/1 (далі Договір поруки), згідно якого відповідач ОСОБА_1, як поручитель зобовязувалась нести солідарну відповідальність перед позивачем у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником кредитних зобовязань(а.с.7-8). Відповідно до розрахунку кредитної заборгованості за договором станом на 01 серпня 2010 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 303356,09 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 228752,25 грн., нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом 56017,27 грн., пені за прострочення сплати кредиту 12866,82 грн., індексу інфляції за період простроченої заборгованості 5619,75 грн.(а.с. 18-19).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно п. 4.1.1 Кредитного договору позичальник зобовязувався здійснювати повернення Кредиту та сплату відсотків за користування Кредитом на рахунок № 9024 в відділення № 11 філії ВАТ КБ «Надра» Луцьке РУ, МФО 303525 згідно з графіком повернення Кредиту та сплати відсотків (а.с.5, 9).

Згідно з п. 2.1 Договору поруки кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання Зобовязання, що витікає з Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обовязкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати Зобовязання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частинах)(а.с. 7).

12 березня 2010 року на адресу позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 направлено листи-вимоги за № 11-04/367 та за № 11-04/366 (а.с.20-23).

Як вбачається із розрахунку кредитної заборгованості за договором станом на 01 серпня 2010 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 303356,09 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 228752,25 грн., нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом 56017,27 грн., пені за прострочення сплати кредиту 12866,82 грн., індексу інфляції за період простроченої заборгованості 5619,75грн..

Виходячи з викладеного, давши вірну оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення солідарно кредитної заборгованості з відповідачів в користь позивача. Розрахунок такої заборгованості перевірений судом та є правильним і не оспорюється відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення з відповідача ОСОБА_1 солідарно з основним боржником заборгованості за кредитним договором, у звязку з тим, що договору поруки з позивачем вона не укладала і не підписувала не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. ст. 203, 1054 ЦК України саме відповідач ОСОБА_1 має спростувати факт підписання договору та надати належні та допустимі докази.

У ст. 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач ОСОБА_1 договір поруки не оспорювала, не зверталася до суду з вимогами про визнання цього договору недійсним.

Отже, до моменту встановлення недійсності договору діє презумпція правомірності правочину, яка відповідачем не спростована.

Разом з тим відповідно до ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування, а тому в суду апеляційної інстанції під час перегляду справи про стягнення кредитної заборгованості в апеляційному порядку не було передбачених законом підстав для задоволення клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи для вирішення питання про належність підпису ОСОБА_1 в договорі поруки, оскільки даний доказ міг бути взятий до розгляду судом у спорі про визнання договору поруки недійсним.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, обєктивно, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, та не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 16 листопада 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді