Справа № 347/518/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Бельмеги М.В.,

секретаря Борисової О.М.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кобаківської сільської ради, Косівської районної нотаріальної контори про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивує тим, що за життя її покійний чоловік склав заповіт в якому свою ? частину належного йому майна заповів ОСОБА_3, а друга половина ? частини спільного майна належить їй. 11.02.2014 року її чоловік помер. Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, яке складається з ? частини майна за адресою с. Кобаки вул. Д. Клима,23 Косівського району Івано-Франківської області на яке останнім було складено заповіт. Звернувшись до Кобаківської сільської ради про оформлення обовязкової частки майна після смерті її чоловіка та складанням нею іншого заповіту на майно, а саме: ? частина будинку площею 21,35 м.кв., яке належить їй на праві власності Кобаківською сільською радою їй було відмовлено, мотивуючи тим, що майно ? частини будинку площею 21,35 м. кв. належне їй та обовязкова частка ? частини спадкового майна їй не належить на підставі з-аяви про відмову від обовязкової частки. 01.04.2014 року її було викликано до Кобаківської сільської ради та не проінформувавши змусили підписати заяву про відмову від обовязкової частки. Вважає, що підписуючи дану заяву вона не усвідомлювала значення своїх дій та будучи не проінформованою про наслідки було порушено її право власника на спільне сумісне майно подружжя. Просить визнати заяву про відмову від обовязкової частки № 543 від 01.04.2014 року недійсною.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася подала до суду заперечення яке мотивує тим, що вона будучи далекою родичкою позивачки за її та просьбою її померлого чоловіка погодилася надавати їм посильну допомогу ведення їх господарства коли в них виникне така необхідність. Взамін цьому вони будучи окремими співвласниками будинковолодіння, що по вул. Клима, 23 с. Кобаки посвідчили заповіти в її користь на належне їм майно. З 2012 року по даний час вона з своєю сімєю надавали відповідну допомогу цій сімї. 18.02.2014 року помер спадкодавець ОСОБА_5 вона за свої кошти і власними силами похоронила його. Через два місяці позивач за своєю ініціативою звернулася до Кобаківської сільської ради з заявою про відмову від обовязкової частки в спадковому майні після смерті чоловіка на яке вона мала законне право. За спливом шестимісячного строку у встановленому законом порядку вона оформила спадщину за заповітом ОСОБА_5. Вона з своєю сімєю продовжувала надавати допомогу позивачці у веденні господарства.

ОСОБА_1 стала висловлювати їй претензії про нібито незадовільне надання її допомоги у веденні господарства двору з кінця 2014 року. Її незадоволення стало переходити у приниження її честі ігідності, направлення на її адресу листів з погрозами та нецензурною лайкою.

При оформленні спадщини позивач самостійно без будь-якого фізичного чи психологічного тиску на неї через Кобаківську сільську раду подала нотаріусу заяву про відмову від належної їй обовязкової частки в спадковому майні. Твердження позивачки, що вона не розуміла змісту заяви не відповідає дійсності так як з квітня 2014 року по березень 2016 року вона не ставила питання про визнання незаконною її заяви. Просить суд відмовити у позові.

Відповідач сільський голова Кобаківської сільської ради в судове засідання не зявився подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без їх участі.

Третя особа Косівська районна нотаріальна контора в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, свідків допитаних в судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, суд вважає що у позові слід відмовити з наступних підстав.

11.02.2014 року помер ОСОБА_5 чоловік позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 17).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За життя ОСОБА_5 належним чином розпорядився своїм майном а саме склав заповітне розпорядження, що посвідчений секретарем Кобаківської сільської ради Косівського району 28.05.2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 81, за яким останній все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповів ОСОБА_3

01.04.2014 року до Кобаківської сільської ради звернулася позивачка ОСОБА_1 з заявою № 543 про відмову від частки спадкового майна, яке залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_5 (а.с. 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1273 Цивільного кодексу України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Посилання позивачки про те, що вона не розуміла змісту заяви та того дня була на прийому у сімейного лікаря з приводу захворювання та не була в змозі адекватно оцінити ситуацію при підписанні даної заяви спростовуються показами свідка, а саме секретаря Кобаківської сільської ради ОСОБА_6, яка ствердила, що позивачка при написанні заяви про відмову від обовязкової частки усвідомлювала значення своїх дій та за власною волею відмовилася від одержання належної їй частки у спадковому майні. Перед посвідченням заяви ОСОБА_1 кілька разів заходила в сільську раду по цьому питанню, вона ОСОБА_6 з цього приводу консультувалась у дерджавного нотаріуса і тільки післ цього посвідчила заяву про відмову від обовязкової частки в спадковому майні.

Крім того, наведені позивачкою ОСОБА_1медичні документи, а саме книжка з журналу реєстрації виданих виписок, довідок Кобаківської лікарської АЗПСМ за 2015-2016 роки та виписок з індивідуальної картки амбулаторного хворого на ОСОБА_1 не дають підстави суду вважати, що під час вчинення правочину позивачка перебувала в такому стані, що не могла давати звіт своїм діям.

Суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які спростовуються іншими доказами по справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд не знаходить підстав вважати правочин недійсним, а твердження позивачки , що вона не розуміла змісту заяви не відповідає дійсності , так як з квітня 2014 року по березень 2016 року вона не ставила питання про визнання незаконною своєї ж заяви, не зверталася в правоохоронні органи, що відповідачка чи будь-хто інший шахрайським способом позбавили її законного права , не вчиняти будь-які інші дії, які свідчили про її незгоду щодо вчинення нею ж таких дій .

Дії позивачки , її ставлення до вчиненого на протязі майже двох років , вік , фізичний стан підтверджують, що ОСОБА_1 діяла свідомо, відповідно до своєї ж волі, без будь-якогофізичногог чи психологічного тиску на неї, при здоровому розсудку і нормальній психіці, маючи повну дієздатність і право на вчинення аналогічних дій. Вона усвідомлювала наслідки за вчинене нею, і тим більше, такі наслідки було їй розяснено особою, яка вчиняла оскаржуваний правочин.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 за спливом шестимісячного строку у встановленому законом порядку оформила спадщину за заповітом ОСОБА_5

Суд зясувавши всі обставині справи, вислухавши учасників які приймають участь у справі, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги є безпідставними, свідоцтво про право на спадщину видано відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні

Згідно зі ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Таким чином суд вважає, що до судових витрат, право на відшкодування яких має відповідачка належить: витрати по сплаті нею правової допомоги у розмірі 5000 грн.

На підставі викладеногост.ст. 316, 1216, 1261, 1273, 1274 ЦК України, керуючисьст.ст. 10, 11, 27, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кобаківської сільської ради, третя особа без самостійних вимог Косівська районна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 жительки с. Кобаки вул. Д.Клима, 23 Косівського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 жительки с. Черемошна Верховинського району Івано-Франківської області 5000 (пять тисяч) гривень витрат на оплату правової допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бельмега М.В.