У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 11 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6про звернення стягнення на предмет застави та просило в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором № NKUCAK00090039 від 30 березня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ЗАТ «Приватбанк») та ОСОБА_6 звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль HyundaiTucson 2.0, 2007 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1 шляхом продажу вказаного предмету застави та укладання ПАТ КБ «Приватанк» від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської областівід 21 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 11 березня 2016 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Визначено складові кредитної заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором, а саме: 10429,78 доларів США - заборгованість за кредитом; 740,20 доларів США - заборгованість за процентами з користування кредитом; 236,94 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом та 665,75 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. В рахунок погашення наявної заборгованості звернуто стягнення на автомобіль марки Hyundai Tucson 2.0, 2007 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1, належний йому на праві власності та надано ПАТ КБ «Приватбанк» право укладання від імені заставодавця договору купівлі-продажу предмета застави іншій особі - покупцю, за вибором заставодержателя та за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, але не нижче звичайної ціни на автомобільному ринку на цей вид майна. Вилучено у ОСОБА_6 автомобіль марки Hyundai Tucson2.0, 2007 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1 та його приналежність комплект ключів і передано в заклад з наданням права ПАТ КБ «Приватбанк» зняти автомобіль з обліку в органах державної реєстрації транспортних засобів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В частині позовних вимог щодо вилучення свідоцтва про реєстрацію автомобіля (технічного паспорту), надання повноважень щодо отримання дублікату зазначеного документа та інших вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 просить рішення апеляційного суду скасувати, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, виходив з того, що через неналежне виконання позичальником ОСОБА_6 умов кредитного договору, останній допустив заборгованість, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість цього рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, в порушення вимог ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд дійшовши висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення суми кредиту з урахуванням наданого позивачем розрахунку, залишив поза увагою клопотання відповідача щодо призначення по справу судової-бухгалтерської експертизи (а.с. 131-134, т. 1, а.с. 192-193, т. 2), оскільки відповідач заперечував розмір заборгованості в рахунок якої позивач просив звернути стягнення на предмет застави. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд звернув стягнення на предмет застави шляхом його продажу кредитором з укладенням від імені заставодавця з покупцем майна договору купівлі-продажу будь-яким способом. При цьому, апеляційний суд зазначаючи усі складові заборгованості, що підлягають сплаті заставодержателю з вартості предмета застави, не перевірив обґрунтованості їх нарахування, не зазначив початкової ціни предмету застави для його подальшої реалізації, та не звернув уваги, що неустойка у вигляді пені зазначена у іноземній валюті.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а отже не є предметом касаційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 11 березня 2016 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова