Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Сидоренко І.О.

при секретарі Білоусові Д.В.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Слов'янського міськрайонного суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов'янського міськрайнного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Дана позовна заява мотивована тим, що 25.04.2014 року позивач та відповідач уклали кредитний договір № 500937049, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 32819,01 грн. в строк з 25.04.2014 року до 28.04.2019 року, а відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в строки та на умовах, передбачених Договором та Додатком № 1 - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 32819,01 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Однак, в порушення умов Договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 16.06.2016 року має прострочену заборгованість: за кредитом 32819,01 грн., за відсотками - 3365,01 грн., за комісією - 4776,16 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Просять суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитом - 32819,01 грн., за відсотками - 3365,01 грн., за комісією - 4776,16 грн., а всього 40960,18 грн.

Представником відповідача, адвокатом ОСОБА_1, що діє на підставі Договору про надання правової допомоги, суду надано письмове заперечення, яке обґрунтовано наступним. В своєму позові позивач не зазначив, коли саме він відповідно до п. 2 Договору виконав свої зобов'язання з надання кредиту шляхом безготівкового перерахування на рахунки відповідача (п.п.2.4), пославшись при цьому на виписки по особовим рахункам відповідача. Додані до позовної заяви виписки по особовим рахункам не містять у собі ані підписів, ані печаток, а лише являють собою роздруковані комп'ютерні файли. У зв'язку з цим не можна вважати засобами доказування факту надання кредитних коштів в силу ст. 59 ЦПК України. Крім цього, є загальновідомим фактом те, що 14.04.2016 року почалася антитерористична операція на сході України. До цього, ще у 12.04.2014 року незаконними збройними формуваннями в м. Слов'янську були захопленні адміністративні будівлі міського відділу міліції, СБУ та будівля Слов'янської міської ради. Тому не може відповідати дійсності зазначена обставина у наданій позивачем виписці по особовим рахункам, факт надання 25.04.2014 року позивачу кредитних коштів тому, як в зазначений період територія міста Слов'янськ вважалася окупованою територією. Позивач вважає, що письмовим доказом зазначених ним обставин є надані суду виписка з особового рахунку відповідача, розрахунок заборгованості за кредитом та копія вимоги про досудове врегулювання спору. Однак, зазначені документи не містять у собі ані підписів, ані печаток, а лише являють собою роздруковані комп'ютерні файли.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (в редакції чинній станом на 2008 рік) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи, створені в електронному вигляді застосовуються в бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до Постанови правління НБУ «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України». в редакції чинній на 2008 рік), розділ ІІІ - Касові операції банків з клієнтами, глава 1 - Загальні вимоги до оформлення касових документів, форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов'язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта-особи отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію, для обов'язкових реквізитів касових документів, які оформлюються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім перелічених вище), також належать: номер рахунку отримувача та назва банку отримувача. Усі реквізити в касових документах мають бути заповнені згідно з правилами, зазначеними в додатку 14 до цієї Інструкції.

Згідно з главою 3 Інструкції з каси банку готівка в національній валюті видається за такими видатковими документами:

* за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам з поточних, вкладних, депозитних рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу) за операціями з клієнтами (видача кредиту тощо);

* за документом на отримання переказу готівкою в національній валюті, установленим відповідною платіжною системою. - фізичним і юридичним особам (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу).

Видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами:

* за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо;

* за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями;

* за документами на отримання переказу в готівковійформі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам.

У видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) працівник банку перевіряє: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів посадових осіб банку, яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред'явленого паспорта або документа,щойого замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю - правильність оформлення довіреності на отримання готівки; наявність підпису отримувача.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Факти здійснення господарських операцій доказуються виключно первинними бухгалтерськими документами. Первинний бухгалтерський документ повинен бути складений безпосередньо під час здійснення господарської операції. Тобто, всі реквізити повинні бути внесені і заповнені безпосередньо в момент видачі кредитних коштів. Надані позивачем докази роздруковані з комп'ютера 16.06.2016 року. Тобто, ці документи не були створені безпосередньо під час здійснення господарської операції та не є первинними бухгалтерськими документами, а тому не є засобами доказування факту надання грошових коштів відповідно до ст. 59 ЦПК України.

Копії невідомого походження не є належними та допустимими доказами у справі. Копіями невідомого походження є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом. Зазначене підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України у справах № 6-29420 св 10, Вищого Спеціалізованого суду України у справах 6-42756 св14, 6-47120 св14.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку є суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з п.п. 2.4 Розділу 2 доказом надання кредиту позивачу є зарахування відповідної суми грошових коштів на рахунок боржника. Однак, без наявності документів, що підтверджують відкриття рахунків на ім'я відповідача, не має можливості встановити чи набув юридичної можливості відповідач володіти, користуватися та розпоряджатися грошовими коштами. Згідно з п. 7.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах від 12.11.2003 року № 492 видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності, засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України - іншими, уповноваженими на те особами.

Вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Альфа Банк» передав у власність відповідачу готівку в сумі відповідно до умов договору, а відтак, відповідно до ст. 1046 ЦК України договір кредиту № 500937049 від 25.04.2014 року є не укладеним.

Просить суд в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» відмовити.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі за наявними у справі доказами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, відповідно до наданої суду заяви просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки грошові кошти за кредитним договором від 25.04.2014 року не отримувала.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_1, що діє на підставі Договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, наполягавши на том, що фактично відповідач грошові кошти, зазначені в договорі не отримувала. Відповідач дійсно зверталася до позивача з наміром отримати кредит та підписували документи, зміст яких вона достовірно не пам'ятає. Однак, в м. Слов'янську була розпочата антитерористична операція та грошові кошти їй видані не були. В задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» просить відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

25.04.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 500937049, відповідно до якого позивач надає, а відповідач приймає грошові кошти в розмірі 32819,01 грн.

Згідно з п. 2.4 розділу № 1 даного Кредитного договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування для:

* погашення заборгованості за кредитним договором № 500350929 від 12.03.2013 року на рахунок НОМЕР_1, що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк» суми грошових коштів в розмірі 24290,32 грн.;

* погашення заборгованості за кредитним договором № 50033551 від 11.01.2013 року на рахунок НОМЕР_2, що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк» суми грошових коштів в розмірі 8528,69 грн.

В п. 2.5 розділу № 1 даного Кредитного договору зазначено, що рахунком для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за цим Договором є рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Альфа-Банк».

Згідно з розрахунком, заборгованість за даним кредитним договором становить: 40960,18 грн., з яких:

* 32819,01 грн. - заборгованість за кредитом;

* 3365,01 грн. - заборгованість за відсотками;

* 4776,16 грн. - заборгованість за комісією.

17.06.2016 року за вихідним номером 49604-102 від 17.06.2016 року на адресу відповідача позивачем була надіслана вимога про досудове врегулювання спору, в якій зазначений розмір заборгованості - 40960,18 грн. та платіжні реквізити для сплати кредиту: поточний рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «Альфа-Банк». Надіслання вимоги підтверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень № 548 від 22 червня 2016 року.

Вирішуючи питання щодо правомірності позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» суд виходить з наступного.

На підтвердження надання кредитних коштів відповідачу позивачем суду надана виписка по рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_3. Як видно з зазначеної виписки, 28.04.2014 року було здійснено перерахування грошових коштів в розмірі 32819,01 грн. з рахунку № НОМЕР_3 на рахунок НОМЕР_3. Призначення платежу - надання кредиту за кредитним договором № 500937049 від 25.04.2014 року. Тобто, грошові кошти були перераховані на рахунок, який відповідно до п. 2.5 розділу № 1 Кредитного договору є рахунком для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості.

Відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 280 від 17.06.2004 рахунок НОМЕР_4 - це довгострокові кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам, рахунок НОМЕР_5 - інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку.

Отже, грошові кошти були перераховані на рахунок, призначений для надходження коштів по іншій кредиторській заборгованості. Крім того, як вже було встановлено в судовому засіданні та підтверджується кредитним договором від 25.04.2014 року № 500937049 та вимогою про досудове врегулювання спору від 17.06.2016 року, рахунок НОМЕР_3 є рахунком, на який ОСОБА_2 повинна була сплачувати грошові кошти.

Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що перерахування позивачем грошових коштів на рахунок НОМЕР_3 не може свідчити про отримання відповідачем готівки або про перерахування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором № 500350929 від 12.03.2013 року на рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «Альфа-Банк» та погашення заборгованості за кредитним договором № 50033551 від 11.01.2013 року на рахунок НОМЕР_2 у ПАТ «Альфа-Банк», як це передбачено умовами кредитного договору.

Виписок банку про подальший рух коштів з рахунку НОМЕР_3 суду не надано. Після відомостей про надання кредиту за кредитним договором № 500937049 від 25.04.2014 року шляхом перерахування коштів на рахунок НОМЕР_3, виписка по рахунку, на яку посилається позивач, як на підтвердження своїх позовних вимог, містить лише відомості про перенесення заборгованості по кредиту на рахунок простроченої заборгованості.

Порядок видачі готівки регулюється Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Національного банку України від 01.06.2011 року № 17.

Відповідно до п. 3.2 глави 3 розділу 4 Інструкції банк здійснює видачу з операційної каси готівки іноземної валюти за такими видатковими касовими документами:

за грошовим чеком - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також фізичним особам - підприємцям;

за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу), за операціями з клієнтами (видача кредиту, відшкодування сумнівних банкнот, які за результатами дослідження визнані справжніми, інше);

за документом на отримання переказу готівкою в національній валюті, установленим відповідною платіжною системою, - фізичним і юридичним особам (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу);

за видатковим касовим ордером - працівникам банку (філії, відділення) за внутрішньобанківськими операціями.

Представник позивача до суду не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на підставі наявних у справі доказів. Ухвала суду про витребування доказів від 09 вересня 2016 року, якою позивача зобов'язано надати суду: заяву про видачу готівки; видатковий касовий ордер; документи, що підтверджують розпорядження власника рахунку на видаткову операцію або інші первинні документи, що підтверджують видачу коштів позивачем не виконана.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач дійсно отримала грошові кошти відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. У разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України зазначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених законодавчих приписів, суд доходить до висновку, що кредитний договір є реальним та вважається укладеним із моменту передачі грошей.

Однак, розглядаючи справу за наявними в ній доказами, суд дійшов до висновку, що передача грошових коштів відповідачу ОСОБА_2 фактично не відбулася. Дана обставина дає підстави вважати, що кредитний договір № 500937049 від 25.04.2014 року укладений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Позивач не виконав свій обов'язок по наданню грошових коштів, а тому не має права вимагати від відповідача повернення коштів. Тобто, зобов'язання між сторонами не існує та посилання позивача на ст.ст. 525, 526 ЦК України, які зобов'язують сторони належним чином виконувати свій обов'язок та забороняють односторонню відмову від зобов'язання - є безпідставними.

Крім того, 12.04.2014 року відбулося збройне захоплення адміністративних приміщень та окупація міста Слов'янська, після чого була розпочата антитерористична операція. Дана обставина є загальновідомою та не підлягає доказуванню. Антитерористична операція розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Тобто, в день укладання договору 25.04.2014 року та в день перерахування коштів 28.04.2014 року в місті Слов'янську проводилася активна фаза антитерористичної операції, що викликає розумний сумнів щодо того, чи працювало відділення банку у м. Слов'янську.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які б спростовували вищенаведені висновки суду.

Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 638, 1046, 1054 ЦК України, п. 3.2 глави 3 розділу 4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Національного банку України від 01.06.2011 року № 17, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Сидоренко І.О.