Справа № 598/1591/16-ц
провадження № 2/598/578/2016
РІШЕННЯ

іменем України

"22" листопада 2016 р. Збаразький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого суду ОСОБА_1

при секретарі Шевчук Н.П.

з участю позивача ОСОБА_2

його представників адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_2 до Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» про розірвання трудового договору та стягнення невиплаченої заробітної плати,

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» про розірвання трудового договору та стягнення невиплаченої заробітної плати.

Позивач просить розірвати безстроковий трудовий договір укладений 19 серпня 2015 року між ним та ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та зобов`язати відповідача виплатити позивачу усі належні йому при звільнені грошові кошти та видати трудову книжку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 19 серпня 2015 року він був призначений на посаду заступника директора з навчально-виробничої роботи ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою». В порушення вимог ст.115 КЗпП України йому з серпня 2016 року не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, а також допомога на оздоровлення педагогічним працівникам. 27 вересня 2016 року він написав заяву на звільнення його із займаної посади, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, в зв`язку із невиконання відповідачем вимог законодавства про працю. Однак, станом на даний час відповідач не звільняє його з роботи та не виплачує заробітну плату, внаслідок чого позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову заперечив, вказавши, що відповідач звільнить позивача після складення акту передачі матеріальних цінностей.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 з 19 серпня 2015 року призначений на посаду заступника директора з навчально-виробничої роботи ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» на час відсутності основного працівника, а з 01 вересня 2015 року призначений на вказану посаду постійно, що підтверджується трудовою книжкою серії БТ-І №9586544 (а.с.4, 5).

Згідно заяви ОСОБА_2 27 вересня 2016 року звернувся до директора вказаного навчального закладу із проханням звільнити його із займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 29 вересня 2016 року (а.с.6).

11 жовтня 2016 року ОСОБА_2, після спливу двотижневого терміну, подав заяву про звільнення його із займаної посади на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України (а.с.8).

Однак, станом на даний час його із займаної посади не звільнено.

З відповіді Управління Держпраці у Тернопільській області від 21 жовтня 2016 року № 1911/01-05-4.3/16 вбачається, що ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» дійсно допущено порушення вимог законодавства про працю, зокрема, щодо не нарахування та не виплата допомоги на оздоровлення, не нарахування та не виплати заробітної плати за серпень-вересень 2016 року, не повністю виплачено заробітну плату за час відпустки (а.с.10).

Вказаним листом підтверджується звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням, внаслідок невиконання роботодавцем вимог законодавства про працю.

Згідно ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Тобто, за змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства, не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

При цьому, для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Відповідно до ст.38 КЗпП України власник зобов`язаний звільнити працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору.

День звільнення визначається самим працівником, оскільки причина звільнення вважається поважною і роботодавець не має права затримувати працівника у будь-який спосіб.

Відмовити працівникові у звільненні за власним бажанням роботодавець також не має права.

З цих підстав, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивача буде звільнено при підписанні акту прийому-передачі матеріальних цінностей, оскільки у разі виявлення будь-яких порушень з боку ОСОБА_2 відповідач має право на звернення до суду із відповідним позовом і це не є підставою для відмови у звільненні працівника за власним бажанням.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши наявні докази, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що оскільки вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач в порушення вимог законодавства про працю не звільняє позивача із займаної посади, на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, даний позов слід задовольнити, розірвавши з 11 жовтня 2016 року безстроковий трудовий договір укладений 19 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою», на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, та зобов`язати відповідача виплатити усі належні позивачу при звільнені грошові кошти та видати трудову книжку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.38, 47, 115, 116 КЗпП України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати з 11 жовтня 2016 року безстроковий трудовий договір укладений 19 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та Державним навчальним закладом «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України та зобов`язати Державний навчальний заклад «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» виплатити ОСОБА_2 усі належні йому при звільнені грошові кошти та видати трудову книжку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ А.І.ЛЕВКІВ