У х в а л а

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 12 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення невиплаченої надбавки за роботу в гірському населеному пункті,

в с т а н о в и л а :

Міжгірський районний суд Закарпатської області рішенням від 20 серпня 2015 року позовні вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнив частково; стягнув з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на користь: ОСОБА_4 6 тис. 702 грн 87 коп. невиплаченої надбавки за роботу в гірському населеному пункті за період роботи з 15 березня 2007 року по 21 жовтня 2010 року з відрахуванням із зазначеної суми обов'язкових податкових і страхових платежів; ОСОБА_5 13 тис. 973 грн 50 коп. не нарахованого і невиплаченого підвищення посадового окладу на 25 % за роботу в гірському населеному пункті за період роботи з січня 2008 року по грудень 2011 року і з вересня 2013 року по грудень 2014 року; в решті позовних вимог ОСОБА_5 суд відмовив. Ухвалив, що рішення суду в межах середньомісячного заробітку, який передував звільненню ОСОБА_4 в розмірі 2 тис. 182 грн 54 коп. і ОСОБА_5 в розмірі 2 тис. 440 грн 37 коп. підлягає негайному виконанню. Вирішив питання судових витрат.

Апеляційний суд Закарпатської області 12 листопада 2015 року скасував рішення суду першої інстанції і ухвалив нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 9 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилила, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 12 листопада 2015 року залишила без змін.

9 червня 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 12 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 5, 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах»; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники посилаються на ухвалу Верховного Суду України від 12 березня 2011 року, в якій, на їх думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники посилаються на постанову Верховного Суду України від 6 лютого 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 9 березня 2016 року, про перегляд якої порушують питання заявники, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що посадові оклади позивачів були встановлені на рівні значно більшому за мінімальну заробітну плату, що свідчить про додержання відповідачем вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах», яким на 25% підвищуються тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Разом з тим в ухвалі Верховного Суду України від 12 березня 2011 року, наданій заявниками для порівняння, касаційний суд закрив касаційне провадження у справі за позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі з підстав, передбачених статтею 332 ЦПК України та пунктом 2 Розділу ХІІ Закону України від 7 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2013 року, оскільки зміст судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить цьому висновку.

Таким чином, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення невиплаченої надбавки за роботу в гірському населеному пункті за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 12 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема