АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3590/16 Справа № 209/2821/15 Головуючий у 1 й інстанції - Решетник Т. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування адміністрації Заводського району м. Дніпродзержинська, Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району м. Дніпродзержинська, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною, -

ВСТАНОВИЛА:

25 червня 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, та, уточнивши який, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; призначити позивачку, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, опікуном над малолітньою ОСОБА_4; стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 до її повноліття, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідачки щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; стягнути з відповідачки на користь позивачки сплачений судовий збір в розмірі 730,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Реєстрація народження ОСОБА_4 проведена відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у відповідності до ст.135 Сімейного кодексу України, про що у книзі записів актів громадянського стану про народження 10 червня 2004 р. зроблено відповідний запис № 401. Біологічним батьком ОСОБА_4 являється її син ОСОБА_5, який до народження дитини проживав з відповідачкою однією сім'єю без шлюбу. ОСОБА_4 являється біологічною онукою позивачки. З 2008 року відповідачка мешкає окремо від своєї малолітньої дитини ОСОБА_4, обов'язків матері не виконує, дитину не утримує. На неодноразові звернення до відповідачки щодо прийняття участі у виховані та утриманні дитини, відповідачка не реагувала. Безпосереднім вихователем малолітньої ОСОБА_4 являється вона, ОСОБА_2, повністю забезпечує онуку, купує їй одяг та взуття, забезпечує продуктами харчування, матеріалами для її розвитку, іграшками, тощо. Малолітня ОСОБА_4 з 2008 року прорживає з нею, позивачкою, у трьохкімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Зареєстрована малолітня ОСОБА_4 за місцем реєстрації своєї матері за адресою: АДРЕСА_2. Також позивачка зазначила, що нею створені для дитини всі необхідні умови для здорового та всебічного її розвитку, вона постійно цікавиться життям онуки, її успіхами, піклується про її виховання та навчання, підтримує постійний зв'язок із навчальним закладом, постійно відвідує батьківські збори, в зв'язку з чим проявляється особиста прихильність онуки до неї. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини - ОСОБА_4, вважає за необхідне вирішити питання в судовому порядку про позбавлення відповідачки батьківських прав. Вона, позивачка, має бажання бути опікуном над своєю онукою, також має можливість матеріально утримувати її, оскільки отримує щомісячно пенсію за віком. Стан її здоров'я також надає можливим виконувати обов'язки опікуна над малолітньою онукою. Вона, позивачка, не перебуває на обліку та на лікуванні у психоневрологічному, наркологічному диспансері, не вживає спиртні напої, не притягувалась до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, її інтереси не суперечать інтересам її онуки ОСОБА_4.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення у скасованій частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідачка ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. За заявою матері батьком дитини записаний ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 та визнано відповідачкою у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (а.с. 8 у т. 1).

Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована проживаючою у квартирі АДРЕСА_2 разом зі своїм батьком ОСОБА_7 (квартиронаймач), та своїми двома доньками: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Як вбачається з матеріалів справи, а також визнано сторонами і представниками третіх осіб, малолітня ОСОБА_4 понад шість років мешкає разом з позивачкою ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується актом про проживання №100 від 23.04.2015 року, який складено сусідами позивачки та засвідчено виконуючим обов»язки начальника дільниці №3 КЖЕП «Оріон» ОСОБА_9 (а.с. 11у т.1).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2004 р. (а.с.13 у т.1).

Згідно акту обстеження умов проживання від 18.06.2015 року, малолітня ОСОБА_4 проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1, в якій наявні меблі, газопостачання, електропостачання, водопостачання. В квартирі прибрано, але житло потребує косметичного ремонту, квартира обладнана меблями та побутовою технікою. У позивачки з дитиною окрема кімната з меблями та усім необхідним. В наявності одяг, шкільне приладдя, продукти харчування. Малолітня ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_2, а також ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 В сім'ї панує взаємодопомога та взаємопорозуміння. Умови для нормального зростання та виховання дівчинки створені (а.с.12 у т.1).

Згідно характеристики, виданої КЗ СЗШ №6 м. Дніпродзержинська на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, учениці 5 класу, - учениця має хороший фізичний і розумовий розвиток. Зі слів бабусі ОСОБА_2 учениця проживає з нею з 4 років за адресою АДРЕСА_1. Бабуся постійно цікавиться шкільним життям дитини, виділяє кошти на харчування, слідкує за зовнішнім виглядом. Приходить до школи за вимогою класного керівника, постійно відвідує батьківські збори, телефонує. Мати до школи не з'являється, не цікавиться життям доньки, нехтує її вихованням, фінансової допомоги не надає (а.с.16 у т. 1).

Згідно висновку від 08.05.2015 р., складеного старшим о/у СКМСД Дніпровського РВ майору міліції Євтушенко К.В. за матеріалами ЖЄОЗПВКП №3390 від 29.04.2015 р., встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_9, поданої 29.04.2015 р. до канцелярії чергової частини Дніпровського РВ, щодо вжиття відповідних заходів впливу до його колишньої невістки ОСОБА_3, яка на протязі останнього часу не виконує свої батьківські обов'язки відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, встановлено, що обставинами які об'єктивно підтверджують вищезазначений факт є залишення ОСОБА_3 своєї доньки під нагляд та виховання її біологічному батьку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10. 08.05.2015 р. співробітниками СКМСД Дніпровського РВ з ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду, про недопущення в подальшому подібного ставлення до доньки, а також з вищевказаного приводу відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення ДН № 133267 за ст.184 ч.2 КУпАП (а.с.19 у т. 1).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради № 6-11/534 від 19.10.2015 року, ОСОБА_3 протягом 2000 - 2009 роки проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 без оформлення шлюбних відносин за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності. ІНФОРМАЦІЯ_7 у них народилася дочка - ОСОБА_8, по відношенню до якої ОСОБА_5 візнав своє батьківство. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася друга дитина - ОСОБА_4, по відношенню до якої відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. З пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_5 не визнав батьківство стосовно ОСОБА_4, але ОСОБА_3 і ОСОБА_5 продовжували спільно проживати до 2009 року та виховувати дітей. Малолітня, позивачка та біологічний батько дитини, мешкають спільно у трикімнатній квартирі, яка належить останньому на праві приватної власності. Як пояснила ОСОБА_3, після припинення спільного проживання, була домовленість, що старша дочка залишається мешкати разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2, без стягнення з батька аліментів, а молодша - мешкати разом з батьком. Вона, ОСОБА_3, ніколи не відсторонювалася від виконання своїх батьківських обов'язків, має з донькою ОСОБА_4 доброзичливі відносини, постійно спілкується, цікавиться її інтересами та потребами. ОСОБА_3 працює з 2003 року на ПАТ «Дніпровагонмаш», отримує заробітну плату (у липні 2015 року - 2287,66 грн., у серпні 2015 року - 1997,97 грн., що стверджується довідкою від 29.09.2015 року, що долучена до матеріалів справи), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи та місцем проживання характеризує позитивно. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності батьків, узявши до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування - виконавчий комітет Дніпровської районної ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.60 у т. 1).

Згідно побутової характеристики на ОСОБА_2, виданої 11.06.2015 року виконуючим обов»язки начальника дільниці №3 КЖЕП «Оріон» ОСОБА_9, за час проживання АДРЕСА_1 скарг від сусідів та мешканців будинку №6 на ОСОБА_2 на дільницю № 3 не надходило (а.с.17). З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська та отримує пенсію за віком у розмірі 1069,05 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою № 1871/10/43 від 10.06.2015 р. (а.с.18 у т. 1). Згідно висновку про стан здоров'я особи від 25.06.2015 р., виданої «Центром первинної медико-санітарної допомоги №3» лікарської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 1, ОСОБА_2 здорова, опікуном бути придатна (а.с.20 у т.1).

Відповідно довідки Тренінгового центру Дніпропетровського обласного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №163/2015 від 18.12.2015 р. про проходження курсу підготовки кандидатів в опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, виданої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, вона пройшла курс підготовки кандидатів в опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі і рекомендована для включення до Єдиного банку даних потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів (а.с.114 у т. 1).

У висновку адміністрації Заводського району м. Дніпродзержинська №9-11/11 від 20.01.2016 року про можливість ОСОБА_2 встановити опіку над дитиною ззаначено, що син заявниці ОСОБА_5 є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_4, 2004 р.н., з матір'ю якої вони мешкали цивільним шлюбом. З 2008 року батьки самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, залишивши дитину на виховання біологічній бабусі - ОСОБА_2 Орган опіки та піклування дійшов висновку: вважати доцільним встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з боку ОСОБА_2, у разі позитивного вирішення Дніпровським районним м. Дніпродзержинська питання позбавлення матері дитини батьківських прав (а.с.115 у т. 1).

Згідно ч. 2, 5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Виходячи з викладеного, враховуючи інтереси дитини, місцевий суд ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківським прав стосовно дочки ОСОБА_4.

Так, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не систематично, але спілкується із матір'ю, зустрічається з нею, що свідчить про підтримання ними особистих відносин і прямого контакту, характер цих відносин не ґрунтується на неприязні та зневазі, і ці обставини підтверджені матеріалами справи та визнані сторонами.

Суд правомірно взяв до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради № 6-11/534 від 19.10.2015 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки він є достатньо обґрунтованим, відповідає інтересам дитини.

Суду не надано доказів безпідставного невиконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_4. Доказів ведення аморального способу життя відповідачкою ОСОБА_3, як то негативна характеристика з місця проживання, перебування на обліку у відповідних установах, через зловживання спиртними напоями тощо, суду також не надано.

Суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги висновок від 08.05.2015 р., складений за матеріалами ЖЄОЗПВКП №3390 від 29.04.2015 р., щодо розгляду заяви ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_9, поданої 29.04.2015 р. до канцелярії чергової частини Дніпровського РВ, в якому зазначено, що у відношенні ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення ДН № 133267 за ст.184 ч.2 КУпАП (а.с.19), оскільки відповідної постанови суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, яка набрала законної сили, суду не надано.

Крім того, колегія звертає увагу, що ОСОБА_5 факт його батьківства стосовно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не визнано; такий факт у передбаченому діючим законодавством порядку не встановлено.

Згідно пояснень позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вона не зацікавлена у позбавленні відповідачки ОСОБА_3 батьківських прав; мета пред»явлення даного позову - вирішення питання щодо її, позивачки, статусу опікуна відносно ОСОБА_4 та одержання аліментів на утримання дитини. Викладене стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Наведені факти свідчать, що позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_4 суперечать інтересам дитини, яка не має юридично визначеного батька, періодично спілкується з матір»ю, потребує її уваги.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам, приймаючи до уваги, що відповідачка періодично вживає заходи для спілкування та побачень з дочкою ОСОБА_4, проте має певні труднощі щодо утримання та виховання дитини у зв'язку з матеріальним становищем, відсутністю власного житла, знаходженням на її утриманні неповнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка хворіє та потребує відповідного лікування, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність беззаперечних підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з чим, правомірно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про встановлення опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів, місцевий суд безпідставно не взяв до уваги встановлений у справі факт постійного проживання понад шість років малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з позивачкою ОСОБА_2, що визнано позивачкою, відповідачкою та представниками третіх осіб, підтверджується наведеними вище письмовими доказами та показами свідків ОСОБА_17, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_18, ОСОБА_19, що допитані районним судом.

Згідно ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Згідно з правилами ч. ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою (піклування над неповнолітньою особою), якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», з відповідними змінами та доповненнями, діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов'язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов'язків з причин, які неможливо з'ясувати у зв'язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

Крім того, опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється у випадку, якщо батьки померли, невідомі, визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими, а також може бути встановлена і при житті батьків, зокрема, коли батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи або підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ (п. 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 N34/166/131/88).

У відповідності до ч. 1 ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа.

Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що перелік підстав призначення опікуна над малолітньою дитиною, визначений Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законами України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», «Про охорону дитинства», не є вичерпним.

Виходячи з інтересів дитини, враховуючи наведені вище обставини даної справи та встановлені факти, керуючись п. 2.2 Правил опіки та піклування, - колегія дійшла висновку, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, понад шість місяців не проживає разом з матір'ю ОСОБА_3, яка у необхідному обсязі не бере участі у вихованні ОСОБА_4, тому наявні підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення над малолітньою ОСОБА_4 опіки.

При вирішенні питання про призначення опікуном малолітньої ОСОБА_4 саме позивачки ОСОБА_2, колегія виходить з наведених вище доказів, а також звертає увагу на наступне.

Позивачка ОСОБА_2 звернулась із письмовою заявою про призначення її опікуном малолітньої ОСОБА_4, яка розглянута органом опіки та піклування - адміністрацією Заводського району Дніпродзержинської міської ради з оформленням подання до суду від 12.05.2016 року за №8-11/79 про призначення ОСОБА_2 опікуном малолітньої ОСОБА_4 Оригінал вказаного подання долучений до матеріалів справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, є розлученою, на утриманні інших осіб, окрім ОСОБА_4, не має, щомісячно отримує пенсію, має задовільний стан здоров»я, на обліку в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває, батьківських прав не позбавлялась, до кримінальної відповідальності не притягувалась, в розшуку не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Згідно акту обстеження умов проживання від 10.05.2016 року, постійно проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1, в якій наявні меблі, газопостачання, електропостачання, водопостачання; в квартирі створені умови для зростання та виховання малолітньої дитини; оригінал вказаного акту долучений до матеріалів справи. Позивачка, згідно висновку про стан здоров'я особи від 25.06.2015 р., виданої «Центром первинної медико-санітарної допомоги №3» лікарської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 1, здорова, опікуном бути придатна (а.с.20 у т.1). Згідно довідки Тренінгового центру Дніпропетровського обласного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №163/2015 від 18.12.2015 р. про проходження курсу підготовки кандидатів в опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, виданої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, вона пройшла курс підготовки кандидатів в опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі і рекомендована для включення до Єдиного банку даних потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів (а.с.114 у т. 1).

Крім того, колегія звертає увагу, що опитана місцевим судом малолітня ОСОБА_4 висловила бажання про призначення її опікуном саме ОСОБА_2 Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду не заперечувала щодо призначення опікуном ОСОБА_4 саме ОСОБА_2 Викладене стверджується звукозаписом та журналами судових засідань суду першої і другої інстанцій.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про призначення опікуном малолітньої ОСОБА_4 - позивачки ОСОБА_2

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Згідно з положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України, якщо судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги стан здоров»я та матеріальне становище малолітньої ОСОБА_4, яка мешкає разом із позивачкою, потребує піклування та утримання, матеріальне положення позивачки; стан здоров»я та матеріальне становище відповідачки, яка працює, отримує щомісячно заробітну плату у розмірі близько 2000,0 грн., має на утриманні неповнолітню дочку з незадовільним станом здоров»я ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, у шлюбі не перебуває, стягнення з доходів відповідачки у примусовому порядку не здійснюються, - колегія дійшла висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки-опікуна аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідачки, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 червня 2015 року (з часу пред»явлення даного позову) та до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, згідно ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання даного судового рішення в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі суми платежу за один місяць.

Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, часткове задоволення позовних вимог, колегія вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки, пропорційно до задоволених позовних вимог, понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору у сумі 511 грн. 56 коп. та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 2000 грн. 00 коп. (600,0 грн. за надання консультацій, 1000,0 грн. за складання двох уточнених позовних заяв, 400,0 грн. за участь у судових засіданнях); розмір витрат стверджується квитанціями про сплату судового збору та актами виконаних робіт на а.с. 50, 51 у т. 1. Також з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення - частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 рокув частині відмови у встановленні опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Призначити опікуном ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 червня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 511 (п'ятсот одинадцять) грн. 56 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді