Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1330/16-ц
Провадження № 2/280/829/16
РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2016 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Щербаченко І. В.,

при секретарі Бондаренко Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 7/8 ідеальних часток житлового будинку. В обґрунтування позову вказує, що сторони є дітьми й спадкоємцями ОСОБА_3, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя батько склав заповіт, який заповів все належне йому майно своєму синові -позивачу по справі. Мати позивача, ОСОБА_4, на день смерті ОСОБА_3 проживала разом з ним та мала право на обов'язкову частку у спадщині як непрацездатна вдова, яка спадкує половину частки, яка належала б у разі спадкування за законом, отже обов'язкова частка склала 1/8 ідеальну частину спадкового майна померлого чоловіка. У свою чергу мати, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та заповіла все належне майно доньці, ОСОБА_2, відповідачу по справі.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, приймаючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку про задоволення позовних вимог без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до копії заповіту ОСОБА_3 від 10 лютого 2000 року останній все своє майно заповів ОСОБА_1

Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 7/8 часток житлового будинку АДРЕСА_1, що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, однак йому було відмовлено у зв'язку з неподанням відомостей, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

З довідки №393 від 05 серпня 2016 року вбачається, що за ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, згідно даних погосподарської книги №4 за 2006-2010 роки, особовий рахунок НОМЕР_1 рахується житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1.

Згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №566 станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме не зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією довідки №259 від 17 травня 2016 року. Загальна вартість житлового будинку за вищевказаною адресою складає 78609 гривень, до будинку належать: господарська будівля літ. «Б»; криниця літ. «К».

Згідно із положеннями статей 182 та 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 1216 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статей 1297, 1278 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Як роз'яснено у пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом також встановлено, що право власності на вказаний будинок належним чином не оформлено. Позивач вправі вимагати визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно після смерті батька, яке останній не зареєстрував.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав передбачений законом і відповідає йому. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження представленими суду доказами, тому, вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 7/8 ідеальних часток житлового будинку загальною площею 93,1кв.м., жилою площею 32,3кв.м., який складається з житлової кімнати площею 20,8кв.м., житлової кімнати 11,5кв.м., вітальні площею 15,5кв.м., кухні площею 18,9кв.м., кладовки площею 9,9кв.м., коридора площею 7,2кв.м., веранди площею 9,3кв.м., а також господарських будівель площею 36,1кв.м., криниці, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Коростишівський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Щербаченко