У х в а л а

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 4 березня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року у справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за комунальні послуги та виселення,

в с т а н о в и л а :

Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 4 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2015 року, позовні вимоги Київського національного університету імені Тараса Шевченка задовольнив; ухвалив: стягнути із ОСОБА_4 на користь університету 33 тис. 645 грн 15 коп. заборгованості за комунальні послуги та 336 грн 45 коп. судового збору; виселити ОСОБА_4 з кімнат 6062 і 6073 в гуртожитку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 17 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2015 року залишила без змін.

13 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 4 березня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року в частині вирішення питання щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 526, 626, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня, 23 травня і 17 липня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу від 17 лютого 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін ухвалу суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості з оплати наданих комунальних послуг, оскільки відповідач проживає в гуртожитку, користується житлово-комунальними послугами, які належним чином надаються університетом, а тому зобов'язаний провести оплату за проживання й надані йому послуги.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня, 23 травня і 17 липня 2014 року, наданих заявником на обґрунтування своїх вимог, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Отже, порівняння наведених судових рішень та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Однак, Верховний Суд України, усуваючи розбіжності в застосуванні зазначених заявником норм матеріального права (статей 509, 629, 631, 901, 903 ЦК України) у подібних правовідносинах, у постановах від 25 лютого і 1 липня 2015 року вже сформулював правовий висновок, згідно з яким особи, які проживають у гуртожитку, користуються належним чином наданими житлово-комунальними послугами, відповідно до вимог статей 901, 903 цього Кодексу зобов'язані оплачувати ці послуги.

Відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Висновок суду касаційної інстанції у справі, про перегляд якої подано заяву, щодо зобов'язання відповідачів оплатити спожиті послуги, відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 25 лютого і 1 липня 2015 року.

ОСОБА_4 у поданій заяві про перегляд судових рішень не навів мотивів, які б давали право суду відступити від правової позиції, викладеної у зазначених постановах Верховного Суду України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за комунальні послуги та виселення за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 4 березня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема