АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/1248/К/16 Головуючий в суді першої
Справа № 182/766/15-ц інстанції - Шестакова З.С.
Категорія № 59 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Євтодій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розів порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3 та Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції (надалі - ВДВС Нікопольського МУЮ) із даним позовом, в якому, неодноразово уточнивши свої вимоги, просила суд стягнути з ВДВС Нікопольського МУЮ упущену вигоду (збитки) від вимушеного простою обладнання протягом 1 544 години (193 дні) у період з 04 грудня 2012 року по 06 вересня 2013 року, внаслідок чого не перероблено 772 000 кг зерна та неотримано кошти в розмірі 231 600 грн.; з ОСОБА_3 упущену вигоду (збитки) від вимушеного простою обладнання протягом 576 годин (72 дні) у період з 03 серпня 2011 року по 15 листопада 2011 року, внаслідок чого не перероблено 288 000 кг зерна та неотримано кошти в розмірі 86 400 грн., а також - солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В обгрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що на підставі договору про спільну діяльність від 18 квітня 2000 року вона з ПП «Дніпрянка» використовує у своїй діяльності обладнання, яке державною виконавчою службою вилучено та за Актами від 03 серпня 2011 року і 15 листопада 2011 року передано на зберігання відповідачу ОСОБА_3 Зазначені акти згодом скасовано, однак відповідач відмовився повертати їй обладнання, передане йому на відповідальне зберігання.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи. Зокрема, зазначає, що судом порушено строки розгляду справи, встановлені ст. 157 ЦПК України, а саме - справа не розглядалась з 26 січня 2016 року. Крім того, вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову судом не з'ясовано ані предмет позову, ані його підстави, ані зміст позовних вимог, не розглянувши питання щодо заволодіння без достатньої правової підстави ОСОБА_3 спірним майном в період з 03 серпня 2011 року до 15 листопада 2011 року. Зазначає, що судом вивчалась справа № 182/5046/15-ц (провадження № 2/0182/143/2016), яка не має відношення до предмету позову. Також вважає, що судом не взято до уваги, що спірне обладнання є спільною сумісною власністю на підставі договору про спільну діяльність від 18 квітня 2000 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 146 від 25 квітня 2000 року.

Позивач та відповідачі, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, до суду не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 червня 2011 року Господарським судом Дніпропетровської області у справі № 10/396-10 прийнято Наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2011 року та постанови Дніпропетровського апеляційного Господарського суду від 26 травня 2011 року, які набрали законної сили 31 травня 2011 року, про стягнення з ПП «Дніпрянка» на користь Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі Дніпропетровської облспоживспилки 78 439,54 грн. (а.с.15).

Постановою заступника начальника ВДВС Нікопольського МРУЮ від 29 липня 2011 року відкрито виконавче провадження ВП № 27904640 про примусове виконання зазначеного наказу суду (а.с.16).

03 серпня 2011 року та 15 листопада 2011 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2011 року про стягнення з ПП „Дніпрянка" суми боргу 78 439,54 грн. описано й арештовано майно ПП «Дніпрянка» та передано на зберігання стягувачу - Нікопольському обласному підприємству оптової торгівлі в особі директора ОСОБА_3 (а.с. 17-20).

Постановою начальника Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції 04 грудня 2012 року зазначені вище акти опису й арешту майна скасовано ( а.с.21).

06 вересня 2013 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2011 року про стягнення з ПП „Дніпрянка" суми боргу 78 439,54 грн. описано й арештовано майно ПП «Дніпрянка» та передано на зберігання стягувачу - Нікопольському обласному підприємству оптової торгівлі в особі директора ОСОБА_3 (а.с.77-78).

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_2 зазначила, що вона є співвласником вилученого обладнання, та просила стягнути з ВДВС Нікопольського МУЮ упущену вигоду (збитки) від вимушеного простою обладнання протягом протягом 1 544 години (193 дні) у період з 04 грудня 2012 року по 06 вересня 2013 року, внаслідок чого не перероблено 772 000 кг зерна та неотримано кошти в розмірі 231 600 грн.; з ОСОБА_3 упущену вигоду (збитки) від вимушеного простою обладнання протягом 576 годин (72 дні) у період з 03 серпня 2011 року по 15 листопада 2011 року, внаслідок чого не перероблено 288 000 кг зерна та неотримано кошти в розмірі 86 400 грн., а також - солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., посилаючись на договір про спільну діяльність, укладений із ПП «Дніпрянка».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до вказаної статті особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному обсязі.

Таким чином, при пред'явленні вимоги про вiдшкодування неотриманих доходiв (упущеної вигоди) законодавець покладає на позивача обов'язок довести, що цi доходи (вигода) не є абстрактними, а дiйсно були б ним отриманi якби його право не було порушене.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що позивачем, у порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, не доведено того, що вона є співвласником спірного майна та у зв'язку з передачею його на відповідальне зберігання директору Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі ОСОБА_3 у період його вилучення їй було завдано збитки у вигляді упущеної вигоди.

Зокрема, посилання позивача на договір про спільну діяльність від 18 квітня 2000 року та квитанцію до прибуткового кассового ордеру № 146 від 25 квітня 2000 року не можуть свідчити про належність обладнання на праві власності ОСОБА_2 та ПП «Дніпрянка», оскільки цим договором передбачено передачу учасником спільної діяльності ОСОБА_2 суб'єкту господарювання - ПП «Дніпрянка» грошових коштів у розмірі 150 000,00 грн. у тимчасове володіння для досягнення спільної мети, однак жодним чином не визначено ані підстави набуття права власності учасником спільної діяльності на майно, придбане ПП «Дніпрянка», ані порядок та розміри отримання нею доходів саме від використання обладнання.

Встановивши, що у справі відсутні докази того, що обладнання є спільною сумісною власністю ПП «Дніпрянка» та ОСОБА_2, придбаною на підставі договору про спільну діяльність, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційного скарги щодо порушення судом строків розгляду справи, а також прав та обов'язків сторін не можуть бути взятими до уваги колегії суддів, оскільки, як убачається із матеріалів справи, за клопотанням ОСОБА_2 про уточнення позовної заяви судом першої інстанції виконано процесуальні дії щодо розгляду даної справи в період з 27 січня 2016 року по 14 квітня 2016 року (а.с. 90-98, 105-110, 115-118).

Доводи ОСОБА_2 про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю, і вона, як співвласник майна, має право на відшкодування шкоди, завданої майну особою, яка її завдала, також є безпідставними, оскільки, як установлено судом, позивачем не доведено право власності на дане майно та факт порушення відповідачем її прав чи законних інтересів.

Не можуть бути взятими до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що судом не з'ясовано предмет позову,його підстави, зміст позовних вимог та не розглянуто питання щодо заволодіння без достатньої правової підстави ОСОБА_3 спірним майном в період з 03 серпня 2011 року до 15 листопада 2011 року, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи та висновками оскаржуваного рішення суду, із якого убачається, що суд розглянув справу в межах заявлених позивачкою позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, яким суд надав належну правову оцінку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції вивчав справу № 182/5046/15-ц (провадження № 2/0182/143/2016), яка, на думку ОСОБА_2, не має відношення до предмету позову, також не можуть бути взятими до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів