Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» доводить про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції та вважає, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_4 за кредитним договором є дійсними, про бажання їх припинити не висловлювала жодна із сторін. Правовідносини сторін не припиняє і ухвалене Рівненським міським судом рішення від 12.04.2011 року про стягнення заборгованості, оскільки воно не виконане.

Покликаючись на п.п. 7.4, 4.1. кредитного договору та ч.1 ст.1048, ст.611 ЦК України доводить, що погашення процентів за кредитним договором повинно здійснюватися щомісячно незалежно від того чи сплив строк повернення кредиту чи ні та за наявності заяви відповідачів про застосування строку позовної давності стягненню підлягає сума процентів за три роки та неустойка за останній рік до звернення до суду з цим позовом.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів ________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/9403/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_6

Провадження № 22-ц/787/1806/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст.309 ч.1 п.3,4 підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги банку є підставними, проте в задоволенні позову необхідно відмовити за спливом строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом установлено, що 09 січня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №№ROHPGA00000108, відповідно до якого банк взяв на себе обов»язок по наданню кредиту у розмірі 5 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,2 % винагороди щомісячно.

В той же день, 09.01.2007 року з метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно п.4 якого, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов»язань по кредитному договору.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту в загальному розмірі 18 065,13 гривень, в тому числі 2035,45 доларів США, або 16211,75 гривень тіла кредиту /а.с.44/.

Згідно ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов»язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

У ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.7.4 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,65 % на місяць розрахованих на суму непогашеної в строк заборгованості.

Пунктом 4.1 сторони визначили, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3. даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

За наведеного, вимоги про стягнення процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання є обґрунтованими.

З наданого позивачем до апеляційного суду розрахунку заборгованості вбачається, що з дня ухвалення рішення судом, тобто з 12.04.2011 року позичальником і поручителем не зроблено жодного платежу по поверненню кредиту. Станом на 26.05.2015 року заборгованість по відсотках складає 3058,58 доларів США, сума пені з 27.05.2014 року по 26.05.2015 року складає 26802,12 гривень.

14.06.2016 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяву про застосування судом по справі позовної давності.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові /ч.4ст.267 ЦК України/.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки /штрафу, пені/.

Відповідно до п.12 договору поруки вбачається, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 /п»яти /років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Днем повернення кредиту є 06.01.2011 року.

Пред»явленням вимоги до поручителя є пред»явлення до нього позову.

З позовом банк звернувся 02.07.2015 року.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525,526,599,611 ЦК України та змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню.

З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідачів солідарно на користь банку підлягає стягненню сума відсотків за користування кредитом в розмірі 3058, 58 доларів США, що еквівалентно 64 627,80 гривень та пеня в сумі 26802,12 гривень. Також стягненню з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», солідарно з ОСОБА_4 підлягає сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2268,15 доларів США, що еквівалентно станом на 26.05.2015 року 47926,00 гривень /а.с. 73/.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

До стягнення на користь позивача з відповідачів підлягають до сплати понесені судові витрати (судовий збір за подання позову та апеляційної скарги) в розмірі 1963,66 та 2159,96 гривень, з кожного окремо по 2061,81 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 312-314, 316, 319, 323-325, Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2016 року -скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відсотки за користування кредитом за період з 12.04.2011 року по 26.05.2015 року в сумі 3058,58 доларів США, що еквівалентно 64627,80 гривень та пеню в сумі 26 802,12 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2268,15 доларів США, що еквівалентно 47926,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1963,66 та 2159,96 гривень судовий збір з кожного окремо по 2061,81 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: С.О. Гордійчук

ОСОБА_3