Справа №487/3510/16-ц 21.11.2016 21.11.2016 21.11.2016
Справа №487 /3510/16-ц Головуючий по першої інстанції Нікітін Д.Г.
Провадження №22-ц/784/2529/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

21 листопада 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 жовтня 2016 року постановлену у цивільній справі за позовом Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту до Профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту, Первинної профспілкової організації працівників Адміністрації Миколаївського морського порту ПРМТУ, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання права Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту щодо виконання умов колективного договору Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2013-2018 роки,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року Незалежна профспілка працівників Миколаївського морського порту предявила позов до Профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського порту, Первинної профспілкової організації працівників Адміністрації Миколаївського морського порту ПРМТУ, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання права Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту щодо виконання умов колективного договору Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2013-2018 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31 серпня 2015 року установчими зборами Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту затверджено статут вищевказаної профспілки, який легалізовано наказом Миколаївського міського управлінням юстиції від 18 вересня 2015 року за №112.

На загальних зборах членів Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту 27 жовтня 2016 року прийнято рішення приєднатися до умов діючого колективного договору в Миколаївській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з набуттям відповідних прав та обовязків за ним. Проте, через дії відповідачів, позивач не може реалізувати свої права щодо участі у колективному договорі. Посилаючись на викладене, позивач просив позов задовольнити.

У жовтні 2016 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій окрім іншого просив суд визнати право Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту на участь в колективних переговорах у складі спільного представницького органу, які запроваджені Профспілкою працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту та Адміністрацією Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 11 квітня 2016 року щодо виконання умов колективного договору за 2015 рік, внесення змін та доповнень до чинного колективного договору, проведення конференції трудового колективу та зобовязати Профспілку працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту та Первинну профспілкову організацію працівників Адміністрації Миколаївського морського порту ПРМТУ надати інформацію про створені робочі органи з переговорів, їх членів та про розгляд пропозицій змін та доповнень до колективного договору наданих позивачем.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 жовтня 2016 року у прийняті вищевказаної заяви відмовлено.

Наступною ухвалою цього ж суду від 20 жовтня 2016 року провадження у справі закрито у звязку із тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із судовим рішенням, Незалежна профспілка працівників Миколаївського морського порту подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального законодавства, просить скасувати ухвалу, а справу направити до того ж суду першої інстанції на новий розгляд.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі районний суд виходив з того, що вказаний спір не підлягає розгляду в суді у порядку цивільного судочинства, оскільки сторонами у справі є юридичні особи.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.ст.15,16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 1 ч.1 ст.205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у звязку із виявленими після відкриття провадження обставинами, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи.

Вичерпний перелік підстав для закриття провадження у справі визначений ст.205 ЦПК України і свідчить про те, що провадження відкрито або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжено з інших причин, у тому числі у звязку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

При визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справ іншого судочинства є одночасно субєктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

При визначенні юрисдикції спорів за участю професійних спілок слід також враховувати загальні правила, виходячи із суб'єктного складу учасників спору, а саме з огляду на вимоги ст.ст.1 та 21 Господарського процесуального кодексу України профспілки можуть бути учасниками процесу у господарських судах за наявності у них статусу юридичної особи.

Крім того, згідно із ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Цим законом окремо встановлено особливу процедуру розгляду розбіжностей, що виникли між сторонами соціально-трудових (колективних) відносин. Указаним законодавчим актом передбачається примирно-третейська процедура та система організаційних структур із належною компетенцією для узгодження інтересів конфліктуючих сторін.

Можливість судового розгляду колективних трудових спорів ЦПК України та Законом України «Про порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів)» не передбачена, крім визначених законом випадків. Таким випадком, зокрема, є оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (ч.5 ст.20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

У п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, крім випадків, зазначених у статтях 23 і 25 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», та у статях 20, 42 Закону України від 15 вересня 1999 року №1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Оскільки ці вимоги спрямовані на захист трудових прав працівників, виникають із трудових правовідносин, то вони підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, незалежно від того, що сторонами у справі є юридичні особи.

З матеріалів справи убачається, що Незалежна профспілка працівників Миколаївського морського порту не є стороною діючого в Адміністрації Миколаївського морського порту колективного договору і не має права контролювати стан його виконання. До того ж, в позовній заяві відсутнє будь-яке посилання позивача на порушення умов колективного договору чи прав членів профспілки.

При цьому, Незалежна профспілка працівників Миколаївського морського порту, яка є юридичною особою, предявила позов до Профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського порту, Первинної профспілкової організації працівників Адміністрації Миколаївського морського порту ПРМТУ, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання права Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту, які теж є юридичними особами. Тобто, в даному випадку спір виник не між роботодавцем та працівниками, а між юридичними особами щодо не вчинення відповідачами дій, спрямованих на погодження дій щодо приєднання позивача до колективного договору.

За такого, оскільки при трудових конфліктах відсутнє порушення прав, а має місце зіткнення інтересів сторін, то в такому випадку застосовуються положення Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів», якими передбачено прядок їх вирішення та правовий механізм.

За вищевказаних обставин, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що зазначений спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства, а вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що зазначений спір не повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини ухвали помилкове посилання суду першої інстанції на положення ст.ст.1,12 Господарського процесуального кодексу України.

Інші наведені в апеляційні скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування ухвали суду.

За такого, в порядку п.3 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312 ЦПК ухвалу районного суду слід змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 жовтня 2016 року посилання на положення ст.ст.1,12 Господарського процесуального кодексу України, а в іншій частині ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту - задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 жовтня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду першої інстанції на положення ст.ст.1,12 Господарського процесуального кодексу України.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_5