АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3574/16 Головуючий 1 інстанції Калмикова Л.К.
Справа № 619/4255/15-ц Доповідач: Коровін С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коровіна С.Г.

суддів - Сащенко І.С., Довгаль А.П.,

при секретарі Личак А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, скасування реєстрації, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання його таким, що втратив право користування житловою площею у житловому будинку по вул. Поштова, 5 в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області.

В обґрунтування позову посилається на те, що вказаний житловий будинок належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 17 листопада 1984 року. За адресою його будинку зареєстровані дружина, донька з онукою та відповідач, колишній чоловік доньки, який з початку 2013 року в будинку не мешкає. Через сварки у сім'ї, шлюб було розірвано у квітні 2013 року. Зазначивши, що відповідач відмовляється від зняття з реєстрації за адресою будинку, позивач, на підставі ст. 405 ЦГЖ України просив суд, визнати відповідача таким, що втратив право користування цим житлом через відсутність у будинку понад річний строк без поважних причин. У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення йому перешкод у користуванні спірним будинком, посилаючись на те, що він користувався житлом у цьому будинку до вересня 2014 року, у подальшому йому колишня дружина почала чинити перешкоди у проживанні. Вважаючи, що позбавлений можливості користуватися житлом через вказані перешкоди, у звязку з якими він звертався до органів міліції.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_5 жилим будинком № 5 по вул. Поштовій в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, шляхом вселення ОСОБА_5 в зазначений житловий будинок. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року, задовольнити його позовні вимоги, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити. В обґрунтування скарги зазначив на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, неповне зясування судом всіх обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловою площею у житловому будинку по вул. Поштовій, 5 у с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16 березня 2016 року рішення апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду сторони підтримали свої доводи ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 наполягали на задоволенні апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарування від 17.11.1984р., посвідченого секретарем виконкому Черкасько-Лозівської сільської ради, ОСОБА_1 належить житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, Черкасська Лозова,вул.Поштова,5.

В цьому будинку зареєстровані дружина позивача ОСОБА_3, донька ОСОБА_4, онука ОСОБА_6 та колишній чоловік дочки позивача ОСОБА_2

Встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02.04.2013р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не установлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову і задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок належить на праві власності ОСОБА_1 В будинку зареєстровані дружина позивача ОСОБА_7, донька ОСОБА_8, онука ОСОБА_9 та колишній чоловік доньки позивача відповідач ОСОБА_5 Після розлучення подружжя ОСОБА_5 тимчасово у спірному будинку не проживав. Це було повязано із характером його роботи тривалі відрядження. Після одного із відряджень 10 вересня 2014 року колишня дружина ОСОБА_10 виставила за ворота його особисті речи та не впустила його до будинку. Позивач ОСОБА_1, та його дочка ОСОБА_4 фактично проти цього не заперечували. Також зазначали, що у будинку вже проживає новий чоловік ОСОБА_8 ОСОБА_11, і проживати відповідачу ОСОБА_2 у будинку неможливо.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив також з того, що встановлено, що ОСОБА_2 не покидав спірний будинок добровільно. Він звертався до Дергачівського РВ ГУ МВС України в Харківській області 15.10.2014 р. та 06.11.2014 р. із заявами про перешкоджання в його проживанні за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, які чинить його колишня дружина, на що йому було запропоновано звернутися до Дергачівського районного суду Харківської області.

Він неодноразово намагався домовитися з ОСОБА_4 про проживання в спірному будинку, приїжджав, дзвонив їй, однак, вона перешкоджає йому у користуванні будинком.

Згідно акта депутата Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 01.07.2014 року. у вищевказаному житловому будинку відповідач ОСОБА_2 не проживає з квітня 2013р., особистих речей відповідача у житловому будинку немає, кореспонденція на його ім'я за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с.Черкаська Лозова, вул.Поштова,5 не надходить.

Але, як пояснила в судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_12, яка підписала даний акт, вона помилково підписала даний акт, так як за події 2013 р. щодо непроживання ОСОБА_2 вона нічого підтвердити не може, може свідчити за його непроживання у 2014 р., але вдома її немає з ранку до 15-00, тому повну, а значить обєктивну інформацію щодо непроживання зазначеної особи вона надати не може.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам у тому числі і показанням свідків. Крім того судом першої інстанції враховано, що після розлучення між ОСОБА_2, та родиною колишньої дружини склалися негативні відносини, що унеможливлювало його нормальне проживання у спірному будинку.

За таких обставин і наданих доказах суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позову ОСОБА_1 і задовольнив зустрічний позов ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 , 313, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: