У х в а л а

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Жовтневого районного суду м. Харкова

від 28 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області

від 24 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а :

Жовтневий районний суд м. Харкова рішення від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області

від 24 грудня 2015 року, в задоволенні позову про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 3 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, ухвалені у справі судові рішення залишила без змін.

2 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Жовтневого районного суду

м. Харкова від 28 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 205, 209, 220, 641, 654, 1047 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Вищого господарського суду України від 7 грудня 2006 року, 3 квітня 2008 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 28 травня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові. Суди також установили, що відповідачка не укладала додаткові угоди щодо зміни умов договору позики в частині продовження строку повернення позикодавцеві грошових коштів.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах судів касаційної інстанції містяться такі висновки:

- у постанові від 7 грудня 2006 року Вищий господарський суд України, скасувавши ухвалені у справі судові рішення та направивши справу на новий розгляд, указав на порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

- у постанові від 3 квітня 2008 року Вищий господарський суд України, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, зазначив, що відсутність нотаріально посвідченої додаткової угоди до договору, вчиненої сторонами згідно з вимогами закону, не є підставою для визнання цієї угоди та договору оренди земельної ділянки недійсними, оскільки такий правочин був вчинений з дотриманням форми, встановленої статтею 205 ЦК України, а норми закону України «Про оренду землі» не передбачають обов'язкового нотаріального посвідчення договору;

- в ухвалі від 28 травня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишивши без змін ухвалені у справі судові рішення, зауважив, що відповідач належним чином не виконує грошових зобов'язань за договором позики, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Жовтневого районного суду м. Харкова

від 28 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області

від 24 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема