Ухвала

іменем україни

16 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив умови кредитного договору, укладеного між сторонами 21 січня 2008 року. Станом на 05 березня 2015 року заборгованість позичальника перед банком становить 88 403,02 грн., з яких: 23 593,04 грн. - заборгованість за кредитом, 1 548,35 гри. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 58 813,87 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250 грн. - штраф (фіксована частина); 4 197,76 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь вказану вище заборгованість.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором від 21 січня 2008 року в розмірі 88 403,02 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 з 58 813,87 грн. до 23 593,04 грн. Визначено, що з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором від 21 січня 2008 року в розмірі 53 182,19 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого та апеляційного суду, а позовну заяву залишити без розгляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 21 січня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 24 781 грн. зі сплатою 9,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із строком повернення до 20 січня 2015 року. Згідно п. 17 вказаного договору частина кредиту в розмірі 21 900 грн. була надана з метою придбання позичальником автомобіля.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вказаним договором відповідачем було надано у заставу автомобіль ЗАЗ 110307, який був придбаний за кредитні кошти.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань перед банком станом на 28 березня 2012 року його заборгованість перед позивачем становила 48 896,56 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2012 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 21 січня 2008 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ЗАЗ 110307.

У подальшому гроші у розмірі 21 000 грн., виручені від продажу вказаного автомобіля, були зараховані у погашення частини заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Приватбанк».

Станом на 05 березня 2015 року заборгованість відповідача за договором від 21 січня 2008 року становить 88 403, 02 грн., з яких: 23 593,04 грн. - заборгованість за кредитом, 1 548,35 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 58 813,87 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 4 197,76 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції у незміненій частині, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що позичальник зобов'язаний повернути кредит на умовах передбачених кредитним договором, що відповідачем зроблено не було. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вірно змінив рішення місцевого суду та зменшив суму пені, оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Крім того, судом враховано ступінь виконання зобов'язання боржником та майновий стан останнього.

Разом з тим, ПАТ КБ «Приватбанк» подано до суду позовну заяву з урахуванням вимог статей 119, 120 ЦПК України, а тому місцевий суд, керуючись статтями 11, 122 ЦПК України, вірно відкрив провадження у дані справі.

Крім того, апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції відповідно до вимог та в межах встановлених ст. 303 ЦПК України.

Таким чином, судом першої інстанції в незміненій частині та апеляційним судом при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду в незміненій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в нескасованій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Кафідова