Справа № 737/33/16-ц Провадження № 22-ц/795/1200/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Іванець С. В. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Кузюри Л.В., Мамонової О.Є.,
при секретарі:Шапко В.М.,
за участю:позивача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, її представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав,

- третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_7 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_9 та до виконання відносно нього батьківських обов'язків. Покладено на орган опіки та піклування - службу у справах дітей Деснянської районної у м.Чернігові ради контроль за виконанням ОСОБА_7 батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_9 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу у розмірі 1450 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Також апелянт не погоджується із стягненням з нього витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Відповідач та її представник послалися на безпідставність апеляційної скарги, просили в її задоволенні відмовити, надавши відповідні пояснення.

Третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради - належним чином була повідомлена про час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення 01.06.2016 поштового відправлення, проте свого представника до суду не направила. В письмовій заяві від 08.06.2016 просила про розгляд справи без участі представника.

Думка дитини - малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 не вислуховувалася через його вік.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

По справі встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач по справі ОСОБА_5 є батьком, а відповідач ОСОБА_7 - матір'ю малолітньої дитини - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 06.06.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського МУЮ та Повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 10.05.2016, відповідно до якого державна реєстрація народження ОСОБА_9, проведена відповідно до ст.126 СК України.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2015 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_9 у розмірі 1/4 частини заробітку доходу відповідача.

Згідно з довідкою Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ №321/15 від 22.04.2016 ОСОБА_5 в період з 02.12.2015 по 28.03.2016 не отримував аліменти з ОСОБА_7 Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах станом на 28.03.2016 ОСОБА_10 має борг в сумі 8657,23 грн.

З довідки Дошкільного навчального закладу № 76 «Золота рибка» Управління освіти Чернігівської міської ради вбачається, що мати дитини ніякої участі у вихованні дитини не бере (а.с.102).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних матір чи батька, а відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_11 та покласти на Деснянську районну у м. Чернігові раду контроль за виконанням ОСОБА_7 батьківських обов'язків відносно ОСОБА_9.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом ст.164 ч.1 п.2, ст.165 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Не викликає сумніву той факт, що мати малолітньої дитини - ОСОБА_9, вкрай недостатньо приймає участі у житті своєї дитини, однак з огляду на ст. 3 Конвенції про права дитини, першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що відповідач хоча і не регулярно, але час від часу передає дитині речі. За словами відповідача, аліменти на дитину вона не сплачувала через відсутність доходів. Судом першої інстанції досліджувалися медичні документи відповідача, з яких вбачається, що ОСОБА_7 зверталася за медичною допомогою та проходила лікування.

З огляду на викладене, судом не встановлено такого ступеню винної поведінки ОСОБА_7 щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування нею своїми обов'язками, які б дали підстави для застосування крайнього заходу - позбавлення відповідача батьківських прав. Проте, суд першої інстанції, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини щодо відношення відповідача до виховання та утримання свого сина, вірно застосував роз'яснення, що викладені в постанову Пленуму ВСУ від 30.03.2007 №3 та попередив ОСОБА_7 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_9 та до виконання відносно нього батьківських обов'язків, поклавши на орган опіки та піклування - службу у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради - контроль за виконанням ОСОБА_7 батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_9

Суд першої інстнції вірно не прийняв до уваги Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 по відношенню до малолітньої сина, що затверджений рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 22.02.2016 № 31 (а.с.51-52).

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Встановлено, що при прийнятті рішення комісія керувалася лише поясненнями позивача, довідкою з ДНЗ № 76 та довідкою центрального відділу ДВС Чернігівського МУЮ. При прийнятті рішення органом опіки та піклування думка відповідача щодо доцільності позбавлення її батьківських прав не заслуховувалась. У висновку не вказано суті тих інтересів дитини, забезпечуючи які визнано доцільним позбавлення його матері батьківських прав.

Колегія суддів вважає, що висновок органу опіки та піклування зроблений без повного з'ясування всіх суттєвих обставин справи.Таке рішення органу опіки та піклування є необ'єктивним і тому не може бути прийняте судом, так як воно не ґрунтується на повному і всебічному дослідженні даних про особу матері дитини та фактичних обставин.

Доводи апелянта щодо безпідставності стягнення з нього витрат на правову допомогу не заслуговують на увагу. Калькуляція вартості правової допомоги, на відсутність якої посилається апелянт, міститься на звороті а.с.86. Журналами судових засідань від 25.04.2016 та 10.05.2016 підтверджується участь представника відповідача в даних засіданнях протягом 5 годин 15 хв. З огляду на положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» судом стягнута сума в межах, що визначені даним Законом.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: