Справа № 301/962/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"22" червня 2016 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.08.2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ФОП ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №120.14-04/2012-М544 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого банк зобовязувався надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, визначених цим договором, який укладено в межах Генерального договору від 10.08.2012 року №04, а позичальник зобовязувався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що визначені цим договором.
Згідно п.п. 3.3.1., 7.1. Договору, плата за користування кредитом визначається у вигляді процентів за ставкою 24,87% річних; у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник зобовязаний сплати на користь банку пеню за кожен день прострочення від суми прострочених зобовязань. Вказана пеня розраховується по дату повного виконання всіх зобовязань щодо погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення.
ПАТ «ВТБ БАНК» належним чином виконав свій обовязок щодо надання позичальнику кредиту в сумі 103803,82 грн.
З метою забезпечення виконання в повному обсязі зобовязань ФОП ОСОБА_2 як позичальника по кредитному договору, в тому числі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій, збитків та будь-яких інших платежів, 10.08.2012 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №120.14-04/2012-ДП01, згідно якого відповідачка поручилася перед банком за виконання позичальником зобовязань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.
У звязку із невиконанням позичальником зобовязань за кредитним договором, на адресу відповідачки було направлено лист-вимогу №1270/1724-2 від 04.12.2015 року про необхідність погашення заборгованості ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором, яка ОСОБА_1 не виконана.
Ухвалою Іршавського районного суду від 31.05.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_2
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зменшений позов підтримав і просив його задовольнити, розглянути справу по суті в його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 68,71-73).
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутності до суду не подала (а.с. 47,61,69).
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив (а.с. 63,70).
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає зменшені позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 625, 629, 1054 ЦК України, цивільні зобов'язання, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди іншій особі; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі відповідно до умов договору та положень закону вимагати виконання порушеного зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Згідно кредитного договору №120.14-04/2012-М544 від 10.08.2012 року (а.с. 5-14), укладеного в межах Генерального договору від 10.08.2012 року №04, ФОП ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 103803,82 грн. на здійснення господарської діяльності, а саме: погашення заборгованості за кредитом в АТ «Альфа Банк» (кредитний договір №SME0025235 від 12.10.2011 року) на строк до 09.08.2017 року включно зі сплатою 24,87% річних, що підтверджується випискою по особовим рахункам від 10.08.2012 року (а.с. 30).
Відповідно до п.п. 1.1., 5.3.1., 7.1. Договору, ФОП ОСОБА_2 зобовязувався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що визначені цим Договором; у разі прострочення зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, сплатити на користь банка пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобовязань, яка розраховується по дату повного виконання всіх зобовязань щодо погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення (а.с. 5, 11, 13).
Договором про внесення змін №1 до кредитного договору від 10 серпня 2012 року №120.14-04/2012-М544 від 28.04.2015 року, укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» та ФОП ОСОБА_2 змінено строк повернення кредиту в повному обсязі до 09 серпня 2021 року (а.с. 17).
Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.
Аналогічне передбачено і п.п. 5.2.2., 5.2.4. Договору, згідно яких банку надано право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом тридцяти календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення або у інші строки, передбачені умовами цього договору; у випадку порушення позичальником своїх зобовязань за цим договором, банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника здійснити будь-які дії направлені на виконання зобовязань позичальника за цим договором, в тому числі звернутися до поручителів/майнових поручителів (а.с. 10).
ФОП ОСОБА_2 зобов'язання за договором належним чином не виконував. З розрахунку нарахування та погашення процентів за кредитним договором вбачається, що останній платіж перед зверненням до суду з позовом ФОП ОСОБА_2 було внесено 16.12.2015 року в сумі 1356,12 грн., які було спрямовано на погашення заборгованості за відсотками (а.с. 29).
В ході розгляду справи 03.06.2016 року боржником погашено проценти за користування кредитом та частково погашений кредит.
Дана сума складається з:
-3% річних за прострочення кредиту за період з 29.04.2015 року по 14.03.2016 року у сумі 405,58 грн.;
-3% річних за прострочення сплати процентів за період з 29.04.2015 року по 14.03.2016 року у сумі 38,91 грн.;
-інфляційних витрат за несвоєчасну сплату кредиту за період з 29.04.2015 року по 14.03.2016 року у сумі 431,46 грн.;
-інфляційних витрат за несвоєчасну сплату відсотків за період з 29.04.2015 року по 14.03.2016 року у сумі 64,10 грн.;
-пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів за період з 29.04.2015 рок по 14.03.2016 року у сумі 6570,56 грн.
Згідно ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
10.08.2012 року ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 уклали договір поруки №120.14-04/2012-ДП01, згідно п.п. 1.1., 2.1. якого ОСОБА_1 поручилася перед банком як солідарний боржник за виконання ФОП ОСОБА_2 зобовязань у повному обсязі, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, повязаних з порушенням виконання зобовязань позичальником за кредитним договором, а п.2.2. ОСОБА_1 надано право самостійно виконувати зобовязання за кредитним договором (а.с. 18, 19).
Договором про внесення змін №1 до договору поруки від 10.08.2012 року №120.14-04/2012-ДП01, зокрема, встановлено строк дії договору поруки до 09 серпня 2024 року включно або до припинення забезпеченого зобовязання за кредитним договором (а.с. 23).
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору як позичальнику ФОП ОСОБА_2, так відповідачці ОСОБА_1 04.12.2015 року було направлено листи-вимоги №1272/1724-2 (а.с. 31-32) та №1270/1724-2 (а.с. 35-36), в яких зазначалося про наявність заборгованості за кредитним договором, зокрема, необхідність її добровільного погашення ОСОБА_1 як поручителем протягом 30 календарних днів від дати відправлення вказаного листа.
Вимога банку була направлена рекомендованим листом й отримана відповідачкою 10.12.2015 року (а.с. 37), однак у визначений банком строк не виконана.
У відповідності до п.п. 3.4. та 3.5. Договору, погашення кредиту повинно було здійснюватися шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів відповідно до графіку повернення кредиту, які списувалися банком 28 числа кожного місяця (а.с. 6).
Так, за законом немає так званої обовязкової процесуальної співучасті і передбачено право позивача звернутися до кожного з боржників окремо. Предметом даного спору є договірні відносини між кредитором і поручителем за договором поруки, що не змінює суті окремих договірних відносини за кредитним договором між кредитором і боржником, оскільки в даному випадку зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-84цс11 від 19 12.2011 року.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення із відповідачки ОСОБА_1 достроково заборгованості за кредитним договором є підставною та підлягає задоволенню.
Що стосується суми заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідачки, суд виходить з наступного.
Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (правова позиція Верховного Суду України у постанові №6-113цс14).
Пунктом 3.3.1. кредитного договору передбаченого нарахування банком процентів за користування кредитом за процентною ставкою 24,87% річних з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення згідно з підпунктами п. 3.3. цього Договору (а.с. 5).
Положеннями кредитного договору передбачено як розмір відсотків, які підлягають до сплати позичальником за процентною ставкою 24,87% річних, так і сплату пені у разі порушення зобовязання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.
Стягнення 3% річних за прострочення повернення кредиту та 3% річних за прострочення сплати процентів Договором кредиту не передбачено.
З розрахунку боргу (а.с.24-29) та письмової заяви позивача вбачається, що боржнику було нараховано відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 24,87% річних та пеню за прострочення зобовязання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.
Відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 24,87% річних боржником в ході розгляду справи погашено, що підтверджується заявою позивача від 21.06.2016 року (а.с.72-73).
За таких обставин суд вважає, що одночасне стягнення з відповідача і пені, і 3% річних за прострочення повернення кредиту та 3% річних за прострочення сплати процентів за одне й те саме порушення строків виконання грошового зобовязання, є порушенням закріплених у статті 61 Конституції України вимог щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року.
Враховуючи наведене суд вважає, що вимога про стягнення 3% річних за прострочення повернення кредиту в сумі 405,58 грн. та 3% річних за прострочення сплати процентів в сумі 38,91% грн. є безпідставною і не підлягає до задоволення.
-інфляційних витрат за несвоєчасну сплату кредиту за період з 29.04.2015 року по 14.03.2016 року у сумі 431,46 грн.;
-інфляційних витрат за несвоєчасну сплату відсотків за період з 29.04.2015 року по 14.03.2016 року у сумі 64,10 грн.;
-пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів за період з 29.04.2015 рок по 14.03.2016 року у сумі 6570,56 грн.
Заперечень проти позовних вимог відповідачка не подала.
Суд також вважає, відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стягнути з відповідачки в користь ПАТ ВТБ БАНК 1378 грн. судових витрат, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).
Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 526, 530, 546, 553, 554, 610, 611, 629, 631, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 15, 57-60, 88 ч.1, 158 ч.2, 197 ч.2, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,
Зменшений позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано позивачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Головуюча : М. О. Пітерських