АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3475/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1584/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.11.2007 року у розмірі 19924,42 дол. США та пеню в сумі 5109,54 грн.

В рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.11.2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 19924,42 дол. США та пенею в сумі 5109,54 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16.11.2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме: чотирикімнатну квартиру №94, загальною площею 74,2 кв. м що знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вул. Жовтнева, будинок 11, яка належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Звернення стягнення визначено провести шляхом реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги в порядку виконавчого провадження органом Державної виконавчої служби за місцем знаходження предмета іпотеки та за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, призначеним в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 913,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 913,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 913,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 913,50 грн.

З цим рішенням не погодився відповідач, який, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду, порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором відмовити, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ "УкрСиббанк" про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору недійсним,- задовольнити: визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 16.11.2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2; визнати недійсним з моменту вчинення договір іпотеки б/н від 16.11.2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №12645; зняти заборону на відчуження зазначеного в договорі іпотеки б/н від 16.11.2007 року, нерухомого майна квартиру № 94, що знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вул. Жовтнева, будинок 11, що зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №12646 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно на обєкт обтяження: квартира №94, що знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Жовтнева, будинок 11; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотечної квартири №94, що знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Жовтнева, будинок 11.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом не було надано належної оцінки висновку судової економічної експертизи №465, яким було встановлено, що ОСОБА_2М, отримав грошові кошти в сумі 51000,00 дол. США, замість зазначених у договорі 51800,00 дол. США.

Також, на думку відповідача, банком було всупереч вимог закону та договору розраховано розмір процентів за принципом «факт/360», у звязку з чим розмір сплачуваних відсотків був штучно збільшений на 1,389% на рік, про що позичальник при укладенні кредитного договору не знав.

Окрім того, вважає, що банком безпідставно було видано кредитні кошти у доларах, а не у національній валюті.

У поданих суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» прохало апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити за необґрунтованістю та безпідставністю, а рішення районного суду залишити без змін.

Вказують, що виплата позичальнику суми кредиту у розмірі 51000,00 дол. США замість 51800,00 дол. США, зумовлена саме не написанням ОСОБА_2 заяви на їх отримання, та вини Банку в цьому не вбачається, а проценти та пеня нараховувались з фактично отриманих траншів (суми) коштів.

Також вказують, що розрахунок розміру процентів за принципом «факт/360», не суперечить вимогам закону та обумовлений умовами договору, з якими позичальник погодився, засвідчивши згоду своїм підписом.

Окрім того, отримання кредиту у доларах США, на думку Банку, також обумовлено умовами договору, які позичальником не були змінені та виконувались ним протягом майже семи років.

У судовому засіданні відповідач доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав та прохав її відхилити з підстав, наведених у запереченнях, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що, відповідно до Заявки-анкети позичальника на отримання кредиту від 08.11.2007 року ОСОБА_2 виявив бажання отримати кредит АКІБ «УкрСиббанк» у національній валюті «UAN» (т.1, а.с.149-150).

16.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №00 (т.1, а.с.17-22).

Відповідно до п.1.1 договору Банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Долар США (USD), в сумі 51800,00, що дорівнює еквіваленту 261590,00 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в Договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті.

Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору, для чого надає до Банку письмову заяву в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно умов цього договору, є підставою для видачі Банком траншу Позичальнику.

Сторони домовилися, що Банк надає Позичальнику кредит у формі кредитної лінії, ліміт якої встановлюється у розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті Договору, при цьому надані в межах загальної суми кредиту транші після їх повернення поновлюють загальну суму кредиту.

Пунктом 1.3.1 договору визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється 13,90% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору.

Відповідно до п.1.3.3 договору сплата процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 1.3.4 договору встановлено, що строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти.

Відповідно до п.3.4.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі в порядку та на умовах, передбачених договором.

Позичальник, відповідно до п.1.2.2 Договору, зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 15.11.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін.

Згідно п.3.1.3 кредитного договору у випадку порушення позичальником умов договору банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та плати за кредит у порядку, встановленому цим договором.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору №0 від 16.11.2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, Банком приймається застава нерухомості, а саме: чотирикімнатної квартири №94, що знаходиться за адресою: м. Кременчук, вул. Жовтнева, будинок 11 та є власністю відповідачів за первісним позовом.

16.11.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду б/н, відповідно до умов якої сторони погодили додати до Договору про надання споживчого кредити №0 додаток №2 - «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», додаток №3 - «Тарифи Банку» (т.1, а.с.23).

Згідно п.1.6 додаткової угоди пункт 7.5 кредитного договору від 16.11.2007 року за №0 доповнюється новим абзацом в наступній редакції: «Підписанням Договору Позичальник підтверджує, що на дату укладення договору є клієнтом Банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню».

Також, 25.03.2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту за Договором. Невідємною частиною цієї Додаткової угоди є «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (т.1, а.с.24-27).

Заяви на видачу готівки №35 від 10.12.2007 року, №39 від 03.12.2007 року, №27 від 19.12.2007 року, №21 від 27.12.2007 року, №18 від 19.11.2007 року, №33 від 16.11.2007 року підтверджують фактичне отримання позичальником кредитних коштів в сумі 51000,00 дол. США (т.1, а.с.191-196).

Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16506595 від 02.11.2007 рокуАДРЕСА_1 за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Жовтнева, будинок 11, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м., на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 (т.1, а.с.32-33).

Для належного виконання позичальником своїх зобовязань перед Банком, 16.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого Іпотекодавці передають в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: чотирикімнатну квартиру №94, що знаходиться за адресою: м. Кременчук, вул. Жовтнева, будинок 11 та належить Іпотекодавцям на праві особистої власності (т.1, а.с.28-31).

Внаслідок належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 14 квітня 2015 року виникла заборгованість по кредиту та процентах в розмірі 19924,42 дол. США. та по пені у розмірі 5109,54 грн., яка складається з:

-18561,41 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі 2158,35 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом за строк з 25.11.2014 року по 14.04.2015 року;

-1363,01 дол. США заборгованість за процентами, у тому числі 1119,18 дол. США - прострочена заборгованість за процентами за строк з 01.10.2014 року по 31.03.2015 року.;

-3363,42грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27.12.2014 року по 14.04.2015 року;

-1746,12 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 27.12.2014 року по 14.04.2015 року (а.с.64-74).

З матеріалів справи вбачається, що 16.02.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслав ОСОБА_2 Вимогу Вих. №30-11/22204 про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення, у розмірі: 1295,01 дол. США прострочена заборгованість; 904,01 дол. США прострочена заборгованість по процентах. Також повідомлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання цієї вимоги, Банк буде змушений звернутися до суду (т.1, а.с.42-43).

Також, 16.02.2015 року Банком було надіслано ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 письмові Вимоги в порядку ст.35 ЗУ «Про іпотеку» за вих. № 30-11/22205, №30-11/22206, №30-11/22207, №30-11/22208, з метою усунення порушення та повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, у розмірі 19456,42 дол. США, з яких: 18561,41 дол. США кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість 1295,01 дол. США; 904,01 дол. США прострочена заборгованість по процентах (т.1, а.с.44-51).

Відповідача та третіх осіб було попереджено, що у випадку неусунення порушень на 31 день з дня отримання цієї вимоги Банк буде вимушений буде вжити заходів щодо дострокового повернення суми кредиту, що залишилась, сплати нарахованих процентів та пені, які підлягаєють уточненню на дату фактичного повернення коштів шляхом реалізації свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказані вимоги адресатами не отримані та повернуті відділенням поштового зв'язку на адресу Банку за закінченням терміну зберігання (т.1, а.с.52-56).

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань перед Банком утворилась заборгованість та, оскільки у встановлені строки вона погашена не була, то позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову місцевий суд виходив із того, що на момент укладення договору про надання споживчого кредиту від 16.11.2007 року ОСОБА_2 не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, а Банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», в яких міститься повна інформація стосовно умов кредитування та які підписані сторонами і ними не оспорювались.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_2 своїх зобовязань перед ПАТ «УкрСиббанк» у нього виникла заборгованість по кредиту та процентах в розмірі 19924,42 дол. США. та по пені у розмірі 5109,54 грн., яка складається з: 18561,41 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі 2158,35 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом за строк з 25.11.2014 року по 14.04.2015 року; 1363,01 дол. США заборгованість за процентами, у тому числі 1119,18 дол. США - прострочена заборгованість за процентами за строк з 01.10.2014 року по 31.03.2015 року.; 3363,42грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27.12.2014 року по 14.04.2015 року; 1746,12 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 27.12.2014 року по 14.04.2015 року (а.с.64-74) та Банк-Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Таким чином, невиконання боржником зобов'язання у визначений договором термін надає іпотекодержателю право звернення на предмет іпотеки. Зазначене право, відповідно до норм закону та умов договору, є одним із засобів захисту прав кредитора, яке здійснюється за вибором іпотекодержателя (банку).

У відповідності до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основого зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону.

Статтею 39 Закону України « Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Вимоги статті 38 Закону України «Про іпотеку» встановлюють процедуру продажу предмета іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві.

Відповідно до п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що Банком були дотримані вимоги ЗУ «Про іпотеку» та наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру №94, що знаходиться за адресою: м. Кременчук, вул. Жовтнева, будинок 11.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Як роз'яснено у п.4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК (435-15) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Відповідно до п.5 ст.216 ЦК Ураїни вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Частиною першою ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно пунктів 13, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних ат кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки кредитний договір містить детальний розпис загальної вартості кредиту, умови кредитного договору є чіткими та зрозумілими, наявний графік погашення кредиту, а кредит в іноземній валюті видано до встановлення законодавчої заборони. Також, ОСОБА_2 не доведена наявність умислу у діях відповідача і сам факт обману; не надано доказів того, що умови кредитного договору є несправедливими. Окрім того, вбачається, що метод нарахування відсотків, передбачений умовами кредитного договору, узгоджується з приписами законодавства, спосіб виконання позичальником своїх зобов'язань є ануїтетним, який погоджений сторонами, тобто відсутні підстави вважати, що підприємницька практика Банку є такою, що ввела в оману споживача.

Доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку місцевим судом висновку судової економічної експертизи № 465, яким було встановлено, що ОСОБА_2М, отримав грошові кошти в сумі 51000,00 дол. США, замість зазначених у договорі 51800,00 дол. США, не спростовують висновків суду, та не можуть стати підставою для визнання кредитного договору недійсним, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.1 Договору про надання споживчого кредиту №00 від 16.11.2007 року Банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Долар США(USD), в сумі 51800,00, що дорівнює еквіваленту 261590,00 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору. Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору, для чого надає до Банку письмову заяву в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання.

Отже, з наведеного слідує, що максимальний розмір кредитних коштів не може перевищувати суми у 51800,00 дол. США, а виплати проводяться лише за заявою позичальника. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 були написані заяви на отримання 51000,00 дол. США та останній не скористався своїм правом на отримання 800,00 дол. США.

Також, відповідно до довідки - розрахунку заборгованості за кредитом станом на 14.04.2015 року вбачається, що банк не заперечує про отримання позичальником лише 51000,00 дол. США та саме з цієї суми були нараховані проценти за користування кредитними коштами та пеня.

Твердження відповідача про те, що банком було всупереч вимог закону та договору розраховано розмір процентів за принципом «факт/360», у звязку з чим розмір сплачуваних відсотків був штучно збільшений на 1,389% на рік, про що позичальник при укладенні кредитного договору не знав, також спростовуються матеріалами справи, оскільки, відповідно до п.1.3.3 договору, сплата процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір підписаний ОСОБА_2, що свідчить про ознайомлення та згоду з його умовами та один примірник якого отриманий ним під підпис 16.11.2007 року, а тому до твердження відповідача про незнання умов договору суд ставиться критично. Окрім того, в законодавстві не міститься заборони про розрахунок розміру процентів за принципом «факт/360».

Відповідно до пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

З урахуванням наведеного та, оскільки пунктом 1.5 Додаткової угоди №б/н від 16.11.2007 року визначено право Банку на встановлення подвійної процентної стави, що діє відповідно до п.1.3.1 Договору, доводи апелянта про невірне нарахування коштів щомісячних платежів погашення кредиту є необгунтованими.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неправомірність видачі Банком кредитних коштів у доларах, а не у національній валюті, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки, незважаючи на той факт, що у Заяві-анкеті ОСОБА_2 висловив бажання отримати кредит у національній валюті, при підписанні ним спірного договору позичальник погодився з його умовами про надання кредитних коштів у іноземній валюті Доларі США та протягом майже семи років виконував його умови.

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними, фактично дублюють обставини, наведені у зустрічній позовній заяві, не ґрунтуються на нормах закону, жодних нових фактів доказування, які б спростовували висновки місцевого суду, в них не наведено.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин підстав для скасування рішення місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1