РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ «Кредитні ініціативи»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна фіскальна служба України, про оформлення трудових відносин з працівником при виконанні роботи за сумісництвом, стягнення заробітної сплати та компенсації за невикористану відпустку, суд,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи». У позовній заяві зазначено, що в період з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року позивач працював в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» на посаді юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів, маючи робоче місце у відділенні банку «Запорізьке №1» за адресою м. Запоріжжя пр. Леніна 141. Одночасно при прийнятгі на роботу йому було запропоновано роботу за сумісництвом в ТОВ «Кредитні ініціативи» на посаді юрисконсульта з претензійно-позовної роботи в Запорізькому регіоні, з посадовим окладом у розмірі 4500 гривень, з робочим місцем у відділенні ПАТ «Альфа-Банк» «Запорізьке №1» за вищезазначеною адресою, з восьмигодинним робочим днем. ТОВ «Кредитні ініціативи» є фінансовою компанією основним напрямком діяльності якої є здійснення факторингових операцій скуповування кредитних зобов'язань фізичних і юридичних осіб перед різноманітними банківськими остановами. Передача документів для оформлення ОСОБА_1 на роботу за сумісництвом, відбувалось через працівника ПАТ «Альфа-Банк» в м. Києві ОСОБА_3, яка на той час обіймала посаду головного юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів ПАТ «Альфа-Банк» та одночасно була уповноваженою особою ТОВ «Кредитні ініціативи». Позивачеві була надана довіреність на представництво інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи», а також надавались вказівки щодо роботи з боржниками ТОВ «Кредитні ініціативи», приймалась інформація про хід виконуваної ним роботи, передавались копії судових рішень й виконавчі документи. ОСОБА_1 зазначає, що за час роботи за сумісництвом в ТОВ «Кредитні ініціативи» з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року йому не була сплачена заробітна плата. В зв'язку з чим він 03 лютого 2016 року звільнився з роботи в ТОВ «Кредитні ініціативи». В трудовій книжці відсутній запис про роботу позивача в ТОВ «Кредитні ініціативи». 09 лютого 2016 року ОСОБА_1 письмово звернувся безпосередньо до директора ТОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_4 з проханням в строк до 20 лютого 2016 року розрахуватись з ним по заробітній платі. До цього часу позивач відповіді не отримав. 17 березня 2016 року ОСОБА_1 отримав з Токмацької об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області довідку №467 від 12 березня 2016 року про розмір отриманих ним в 2015 році доходів, їх джерел та розмір сплачених податків, з якої вбачається, що ОСОБА_1 не отримував доходи в ТОВ «Кредитні ініціативи» та за нього не сплачувались податки за роботу у цій установі. Тобто ТОВ «Кредитні ініціативи» фактично уклавши з позивачем трудовий договір, не оформило його наказом, не повідомило органи Державної фіскальної служби України про прийняття на роботу й не сплачувало передбачені законодавством податки і збори. Крім того, позивач зазначає, що доказом його роботи в ТОВ «Кредитні ініціативи» є копія довіреності №ДВК-24 від 12 січня 2016 року видана ОСОБА_1 на право представляти інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи». Позивач посилається на ухвалу Верховного суду України від 02 квітня 2008 року по справі «Про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заробітної плати, страхових виплат та відшкодування моральної шкоди», якою залишено в силі рішення суду першої інстанції, яким вищезазначені позовні вимоги задоволені.

Виходячи з вищевикладеного ОСОБА_1 просить суд зобов'язати ТОВ «Кредитні ініціативи» оформити з ним трудові відносини, встановивши період цих відносин з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року та нарахувати заробітну плату за вказаний період у розмірі 7700 грн. 37 коп., нарахувати компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 784 грн. 50 коп. за вищезазначений період роботи та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вищевказаний період роботи; стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на його користь заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку за період трудових відносин з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року на загальну суму в розмірі 8484 грн. 87 коп.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просить задовольнити за підставами, що викладені у письмовій формі.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечує, вважає позовні вимоги надуманими та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, який був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши письмові докази, суд вважає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що в період з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року позивач працював в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» на посаді юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-ІІ №4465284 на імя ОСОБА_1 (а.с.12-13).

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів, що він працював за сумісництвом в ТОВ «Кредитні ініціативи», та що відповідач винен позивачеві заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку.

Відповідно до «Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», пунктом 2, передбачено, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.

В свою чергу позивач ОСОБА_1 зазначає про восьмигодинний робочий день за сумісництвом, та у власноруч виконаних розрахунках нараховує собі заробітну плату, без належного обґрунтування, аналогічну заробітній платі за основним місцем роботи за повний робочий день, у сумі 4 500 грн. Жодних належних доказів, що ОСОБА_1 визначено оклад в ТОВ «Кредитні ініціативи» у вказаному розмірі, суду не надано.

Позивачем не надано доказів, що в ТОВ «Кредитні ініціативи» є посада юрисконсульта з претензійно-позовної роботи в Запорізькому регіоні. Відповідачем зазначено, що такої посади не існує, тому позивач не міг перебувати з відповідачем у трудових відносинах на вказаній посаді.

ОСОБА_1 не укладав з ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до вимог ст.24 КУпП України, трудовий договір про роботу за сумісництвом, не подавав заяву про прийняття на певну посаду, паспорт, трудову книжку. Пояснення ОСОБА_1, що він спілкувався листами електронною поштою з працівником ПАТ «Альфа-Банк» в м. Києві ОСОБА_5, яка на той час обіймала посаду головного юрисконсульта, суд визнає неналежним доказом, постільки ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Альфа-Банк» є різними юридичними особами, і ОСОБА_3 не мала повноважень щодо вирішення питань про укладення трудового договору між працівником та ТОВ «Кредитні ініціативи».

З 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року позивач працював в ПАТ «Альфа-Банк».

З 12 січня 2016 року ОСОБА_1 відповідно до посадової інструкції юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів ПАТ «Альфа-Банк», якою передбачено виконання окремих доручень керівництва Товариства, виконував окремі доручення щодо представництва інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи» у судах та державних органах на підставі довіреності №ДВК-24 від 12 січня 2016 року на представництво інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи».

ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ «Кредитні ініціативи» не перебував, а здійснював на підставі довіреності процесуальне представництво інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст.246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

З вищевикладеного випливає, що інститут представництва не має спільних рис з трудовим договором - угодою між роботодавцем та працівником, відповідно до якого роботодавець зобов'язується надати працівникові роботу за обумовленою трудової функції, забезпечити умови праці, передбачені КЗпП України, законами та іншими нормативними правовими актами, що містять норми трудового права, своєчасно і в повному обсязі виплачувати працівникові заробітну плату, а працівник зобов'язується особисто виконувати визначену цією угодою трудову функцію, дотримуватися встановленим у організації правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Крім того, суд визнає необґрунтованими посилання позивача на ухвалу Верховного Суду України від 02 квітня 2008 року по справі «Про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заробітної плати, страхових виплат та відшкодування моральної шкоди», оскільки, у вищезазначеній ухвалі ВС України викладені зовсім інші обставини справи. Верховний Суд виходив з того, що особа здійснювала ті функції, виконання яких неможливо без оформлення трудових відносин. В данному ж випадку ОСОБА_1 здійснював представництво інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі довіреності без перебування у трудових відносинах. Та виконання даних повноважень не потребує оформлення трудових відносин, а відносяться до інституту представництва.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за період з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року на загальну суму в розмірі 8484 грн. 87 коп., постільки сторони не укладали трудовий договір.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про оформлення трудових відносин з працівником при виконанні роботи за сумісництвом, стягнення заробітної сплати та компенсації за невикористану відпустку.

Витрати по сплаті судового збору суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.ст.10,60,88,209,212,215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 фіскальна служба України, про оформлення трудових відносин з працівником при виконанні роботи за сумісництвом, стягнення заробітної сплати та компенсації за невикористану відпустку відмовити.

Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик