Справа №242/2042/16-ц
Провадження №2/242/649/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Козаковій Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівської територіальної громади, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач 25.04.2016 р. звернувся до суду з позовом до Селидівської територіальної громади про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області ОСОБА_3, який є батьком позивача, визнано померлим. На підставі рішення суду відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області 26.11.2015 року складено актотий запис №6 та визначено дату смерті ОСОБА_3 20.10.2015 р. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область, смт. Цукурине, вул. Дзержинського (Сонячна), б.10, загальною площею 93,1 кв.м, яке належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого 28.01.1983 року Цукуринською селищною ОСОБА_4 ОСОБА_4 Донецької області. Єдиними спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1. Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю оригіналу правоустановлюючого документа. Оскільки оригінал свідоцтва про права власності на житловий будинок втрачено, позивач звернувся до суду за захистом своїх парав. Просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, смт. Цукурине, вул. Дзержинського (Сонячна), б.10, загальною площею 93,1 кв.м.

Позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився, надав суду заяву, в якій просив задовольнити позов та слухати справу без його участі.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився. Надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явилась, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просила розглянути справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження VІ-НО №309803, виданого 11.10.1984 року Цукуринською сільською радою у м.Селидове Донецької області.

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та 26.10.1993 року їх шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-НО №469354, виданого 29.04.1983 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу І-НО №281092, виданого 26.10.1993 року.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07.10.2015 року. Яке набрало законної сили 20.10.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано померлим. На підставі зазначеного рішення суду відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про смерть І-НО №933945, згідно якого ОСОБА_3 помер 20.10.2015 року.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України)

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 10 березня 2016 року ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_1, звернулась до державного нотаріусу Першої селидівської державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_3, який помер 20.10.2015 року, до складу якої входить майно: житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, смт. Цукурине, вул. Дзержинського (Сонячна), б.10, загальною площею 93,1 кв.м.

10 березня 2016 року державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, смт. Цукурине, вул. Дзержинського (Сонячна), б.10, загальною площею 93,1 кв.м., після смерті ОСОБА_3, оскільки спадкоємцем не надано документи, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно, що є предметом спадкування, у зв'язку з чим рекомендовано визнавати право власності в судовому порядку.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 належав житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, смт. Цукурине, вул. Дзержинського (Сонячна), б.10, загальною площею 93,1 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого 28.01.1983 року Цукуринською селищною ОСОБА_4 ОСОБА_4 Донецької області., довідко №90, виданої 23.04.2015 року Селидівсько БТІ, та рішенням виконкому Цукуринською сількою радою народних депутатів №111 від 23.12.1992 року.

Після смерті ОСОБА_3, який помер 20.10.2015 року, право власності на спірний житловий будинок перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю першої черги сину ОСОБА_1Г, який у встановленому порядку заявив про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, в той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Селидівської територіальної громади, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Селидівської територіальної громади, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_3, померлого 20.10.2015 року, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, смт. Цукурине, вул. Дзержинського (Сонячна), будинок № 10 з усіма господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 93,1 кв.м., у тому числі житлові приміщення 34 кв.м., допоміжні приміщення 59,1 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Пирогова