Справа № 573/1093/16-ц
Номер провадження 2/573/425/16
23 червня 2016 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді Терещенко О. І.,
з участю секретаря Кислої Ю.М.,
розглянув заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільська міська рада Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
06 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинку №1 по вул. Пушкіна в м. Білопілля Сумської області. У вказаному вище будинку з 10 жовтня 1997 року зареєстрований його приятель ОСОБА_2, який фактично не проживає в ньому більше 17 років, речей його в будинку не має, місце його знаходження не відоме. У добровільному порядку ОСОБА_2 знятися з реєстраційного обліку відмовляється, а його реєстрація у будинку порушує права ОСОБА_1, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому позивач посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, звернувся з даним позовом до суду та просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в його будинку.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України.
Представник 3-ї особи - Білопільської міської ради в судове засідання не зявився, міський голова ОСОБА_3 направив суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують.
Повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житового будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Білопіллі Сумської області, що підтверджується договором купівлі- продажу будинку від 02 лютого 2000 року та довідкою філіалу "Білопільська ГВД" КП "Сумське МБТІ"(а.с. 4, 19).
Із будинкової книги будинку №1 по вул. Пушкіна в м. Білопіллі вбачається, що з 10 жовтня 1997 року у вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 5-6).
З довідки виконкому Білопільської міської ради від 17 травня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2, який зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично не проживає за вказаною адресою більше 17 років, що встановлено зі слів сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 7).
Мотивуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що місце знаходження ОСОБА_2 йому не відоме, за місцем реєстрації відповідач жодно дня не проживав, речей його в будинку не має.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).
У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою
Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Відповідач ОСОБА_2 не є членом сімї позивача, не є власником або наймачем житлового будинку, який належить на праві власності позивачу, в судове засідання не зявився, заперечення проти позову суду не надав.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному будинку з 1997 року, його особистих речей в будинку не має, а тому ОСОБА_2 необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Білопілля, вул. Пушкіна,1, Сумської області.
Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення на користь позивача судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. за сплачений ним при зверненні з позовом судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. , 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 16, 60, 88, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком №1 по вулиці Пушкіна в місті Білопіллі Сумської області.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. на користь ОСОБА_1.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Білопільського районного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя