ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 757/4594/15
провадження № 2/753/1835/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_4О.) про стягнення боргу за договорами позики з урахуванням штрафних санкцій та інфляційних витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладених між сторонами договорів позики, відповідач зобов'язався повернути позивачу надані у позику грошові кошти у розмірі 210 240 грн. та 57 000 грн. до 15 травня 2014 року і 01 квітня 2013 року відповідно та сплатити 5% від суми позики за кожні тридцять днів користування. Однак, у встановлені договорами строки, відповідач не повернув суми позики, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з урахуванням штрафних санкцій та інфляційних витрат у розмірі 432 889 грн.

До початку розгляду справи представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, ОСОБА_3 просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договорами позик у розмірі 876 048,46 грн.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши подану представником позивача заяву про збільшення розміру позовних вимог та враховуючи, що вона подана у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням визначених у заяві уточнень позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, при цьому зазначив, що грошові кошти відповідачем отримувались не у борг, а задля розрахунків за надані послуги та матеріали.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно умов якого позивачем було надано відповідачу позику грошові кошти в сумі 57 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 01 квітня 2013 року та сплатити 5% від суми позики за кожні тридцять днів користування. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідно до п. 2.1 договору позичальник видав позикодавцю розписку від 01 грудня 2012 року.

Крім того, 01 грудня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, згідно умов якого позивачем було надано відповідачу грошові кошти у позику в сумі 210 240 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 15 травня 2014 року та сплатити 5% від суми позики за кожні тридцять днів користування. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідно до п. 2.1 договору позичальник видав позикодавцю розписку від 01 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначено грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Оскільки отримані у позику грошові кошти, а також відсотки за користування ними, відповідачем не повернуті у визначені відповідними договорами строки, а надані у судовому засіданні доводи представника відповідача про отримані грошові кошти не у борг, а задля розрахунків за надані останнім послуги та матеріали не підтверджені належними та допустимими доказами і спростовуються наявними в матеріалах справи договорами і розписками, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за невиконання договорів позики у розмірі 267 240 грн. (57 000 + 210 240) та 344 376 грн. (102 600 +241 776 грн.) - суми відсотків за користування коштами.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1.1 договору поруки від 01 грудня 2013 року встановлено, що позичальник зобов'язується сплатити штраф у розмірі 30 000 грн. у разі несвоєчасного повернення позики згідно цього договору. А пунктом 1.1 договору поруки від 01 грудня 2012 року визначено, що позичальник зобов'язується сплатити штраф у розмірі 10 000 грн. у разі несвоєчасного повернення позики згідно цього договору.

Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафів, суд дійшов висновку, що сума штрафу, яка підлягає стягненню становить 40 000 грн. (30 000 грн. + 10 000 грн.).

Окрім того, статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно зі ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, сума передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України штрафних санкцій у вигляді інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача після їх перерахунку судом, становить 138 830,98 грн. (100 697,65 + 38 133,33).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за вищезазначеними договорами, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 790 446,38 грн.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 6 890 грн.

На підставі викладеного та керуючись стст. 526, 549, 625, 1046-1048, 1049-1050 Цивільного кодексу України, стст. 57, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договорами позики у розмірі 790 446,38 грн., а також судовий збір у розмірі 6 890 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.