АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Марцинкевич В.А.
№22-ц/796/1972/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №755/579/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 26 вересня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 26 вересня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилався на те, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 26 вересня 2014 року з нього на користь Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за договором кредиту №2007/13-2.06/434 від 04 липня 2007 року у розмірі 1 917 786 грн 50 коп., а також 19 577 грн 86 коп. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Так, на правовідносини між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки він є споживачем послуг банку, то справа, в якій прийнято рішення Постійно діючим Третейським судом при асоціації Українських банків, не підвідомча третейському суду.

З урахуванням наведеного просив суд скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 26 вересня 2014 року по справі №1555-14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2007 року №2007/13-2.06/434.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Третейського суду при асоціації Українських банків від 26 вересня 2014 року по справі №1555-14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою рішення третейського суду скасувати.

Зазначає, що третейський суддя Білоконь Ю.М., 26 вересня 2014 року приймаючи рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, був упереджений, оскільки вже брав участь у справі між тими самими сторонами, з того ж предмету і з тих самих підстав при прийнятті рішення від 04.12.2008 року.

Отже, склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону, а саме, вимогам ст. 19 Закону України «Про третейські суди».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2015 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 листопада 2015 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до цього суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні вимоги зазначені і в ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейській суди».

Судом встановлено, що 04 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №2007/13-2.06/434, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 92 000 доларів США зі сплатою 12,7 % річних для придбання нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 48,5 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Україна, АДРЕСА_1 (а.с. 50-52).

Відповідно до п. 6.2 Кредитного договору у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Білоконем Ю.М., що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15 (а.с. 51)

26 вересня 2014 року третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Білоконем Ю.М. позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з останнього на користь банку заборгованість за договором кредиту №2007/13-2.06/434 від 04.07.2007 року в сумі 1917786 грн 50 коп. та 19 577 грн 86 коп. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом (а.с.48-49).

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди»доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-2074цс15.

Окрім того, у Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №6-187цс15 зазначено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Укрсоцбанк» надано ОСОБА_2 споживчий кредит, звідси ОСОБА_2 є споживачем банківських послуг, спір виник щодо заборгованості за кредитом, а тому третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року скасувати та постановити нову.

Заяву ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 26 вересня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 26 вересня 2014 року по справі №1555-14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2007 року №2007/13-2.06/434 скасувати повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді