Справа № 357/2546/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,

при секретарі - Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до: 1) ОСОБА_2, 2) ОСОБА_3 про скасування договору позики,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року позивач звернулась до суду із позовом про скасування договору позики.

Вказувала, що з матеріалів виконавчого провадження про стягнення коштів з її чоловіка ОСОБА_2 вона дізналась про те, що останній має борг перед колишнім приятелем ОСОБА_3 за договором позики від 23.02.2013 року та внаслідок чого на підставі виконавчого напису нотаріуса було відкрито виконавче провадження.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 під час укладення договору позики діяв всупереч інтересів сім'ї, вона не надавала письмової згоди на укладення цього договору, а рішення про розірвання шлюбу між ними було ухвалено лише 29.12.2014 року, позивач просила визнати договір позики від 23.02.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним, а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що він хоче стягнути борг лише з відповідача ОСОБА_2, оскільки саме йому він позичив вказані у договорі позики грошові кошти.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що вбачається з наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

23.02.2013 року між ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_3 (позикодавець) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М., відповідно до умов якого позикодавець надав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 400 000 грн. та зобов'язався повернути вказану суму в строк до 23.04.2013 року.

Згідно п. 8 вказаного договору, позичальник свідчить, що на момент укладення цього договору в шлюбі не перебуває.

Грошова сума, вказана в п. 1 договору, передана позичальнику до підписання цього договору (п. 4 договору).

22.08.2013 року приватним нотаріусом Мельничук І.М. було видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 400 000 грн. по договору позики від 23.02.2013 року, а також 4 500 грн. сплачених нотаріусу за вчинення цього виконавчого напису.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2011 року шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстрований 10.07.2004 року було розірвано, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії вказаного рішення.

Разом з цим, 29.12.2014 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знову було розірвано.

Як вбачається із тексту вказаного рішення суду від 29.12.2014 року, 13.08.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування заочного рішення від 25.05.2011 року про розірвання шлюбу, яке ухвалою від 04.09.2014 року було скасовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правилами ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що нотаріальне посвідчення не являється обов'язковою умовою для укладення договору позики грошових коштів між фізичними особами.

Положеннями ст. 65 СК України закріплено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, письмова згода другого з подружжя на укладення договору повинна бути лише в разі наявності обов'язкової умови щодо нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації такого договору, а також якщо предметом договору є цінне майно.

Враховуючи вищевикладене, а також оскільки на момент укладення спірного договору рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2011 року про розірвання шлюбу, належним чином завірена копія якого з відміткою про набрання рішення законної сили 06.06.2011 року оглянута в судовому засіданні, було чинним та яке скасоване лише 04.09.2014 року, тобто після укладення договору позики, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Посилання представника позивача про порушення майнових прав позивача внаслідок здійснення виконання виконавчого напису, суд вважає необґрунтованими, оскільки як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, стягнення коштів в межах виконавчого провадження відбувається саме за відповідача ОСОБА_2, а рішенням суду від 10.06.2015 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та виключено вказану частину квартири з під арешту.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до: 1) ОСОБА_2, 2) ОСОБА_3 про скасування договору позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. Ю. Цуранов