Справа № 465/4547/14 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/179/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Федоришин А.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника СПД ФО ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою субєкта підприємницької діяльності фізичної особи - ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року у справі за позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи - ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором поставки,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року в позові відмовлено.

Дане рішення оскаржив СПД-ФО ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вважає рішення незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Не погоджується із висновком районного суду, що договір поставки вважається неукладеним та не породжує будь-яких правових наслідків, оскільки здійснивши попередню оплату за договором у розмірі 3 000, 00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 2227 від 15.03.2014р. відповідач погодився з встановленою пропозицією щодо предмету та вартості договору, оскільки в прибутковому касовому ордері вказано, що грошові кошти прийнято від ОСОБА_4 на підставі за товар згідно з рах. № 1322 від 15.03.2014р.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року та ухвалити нове рішення по справі, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_4 подав суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності його представника (а.с. 148-149), тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника СПД ФО ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що 15.03.2014 року між ОСОБА_4 (Замовником) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) був укладений договір поставки №1870 (а.с. 3-5).

Відповідно п. 1.1. договору поставки №1870 Виконавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим Договором за завданням Замовника виконати на свій ризик поставку фурнітури та матеріалів (міжкімнатні та вхідні двері, дверні вироби та конструкції) а Замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану Виконавцем поставку у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна визначається як загальна вартість, визначена у Кошторисі та/або в рахунках фактурах, що є невідємними частинами даного Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору Замовник здійснює оплату ціни Договору шляхом: попередньої оплати у розмірі 3000,00 грн. протягом трьох банківських днів з моменту підписання договору та остаточної оплати вартості робіт в момент підписання ОСОБА_5 здачі-приймання матеріалів (що є невідємною частиною цього Договору).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рахунок-фактура № 1322 не підписаний відповідачем, а позивачем не подано інших доказів щодо погодження сторонами ціни та переліку матеріалів, що підлягають поставці, а тому договір поставки є неукладеним та не породжує будь-яких наслідків.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

ФОП ОСОБА_2 був оформлений рахунок-фактура № 1322 від 15.03.2014 року, в якому вказана загальна вартість товару, який підлягав поставці за договором поставки №1870 6149,00 гривень (а.с. 6).

Відповідачем у справі ОСОБА_4 було проведено часткову оплату за вказаним договором у сумі 3000,00 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 2227 від 15.04.2014 року (а.с. 6).

Колегія суддів бере до уваги заяву ОСОБА_4 від 15.03.2014 року про погодження специфікації замовлених дверей та фурнітури, дані якої співпадають із рахунком-фактурою № 1322 від 15.03.2014 року (а.с.160).

Будучи допитаним в якості свідка в судовому засіданні 25.05.2016 року позивач у справі ОСОБА_2 пояснив, що 15.03.2014 року в його магазин звернувся ОСОБА_4 з приводу придбання двох дверей та фурнітури до них. Вони узгодили склад товару, який підлягав поставці за цим договором та його ціну. Сторони підписали договір, відповідач засвідчив заявою правильність даних замовлення, а ОСОБА_2 видав йому рахунок-фактуру № 1322. ОСОБА_4 провів обумовлену договором попередню оплату у сумі 3000,00 гривень, а решту суми зобовязувався оплатити відразу після доставки дверей та фурнітури.

Аналізуючи вказані докази у їх сукупності колегія суддів доходить висновку, що сторонами було укладено договір поставки від 15.03.2014 року та досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Крім того, судом встановлено, що відбулося виконання зобовязань за договором позивачем та часткове виконання відповідачем, а тому не можна вважати такий договір неукладеним.

Так, 05.05.2014 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений договір перевезення вантажу автомобільним транспортом. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору Перевізник бере на себе зобов'язання доставити ОСОБА_4, за адресою м. Львів, вул. Холодноярська, 38, (тел. 79), надалі (Одержувач) фурнітуру та матеріали (міжкімнатні та вхідні двері, дверні вироби та конструкції) відповідно до договору поставки №1870 від 15.03.2014 та Рахунку-фактури №1322 від 15.03.2014 року, транспортним засобом : марка Газ (газель) тип ВАНТАЖНИЙ (Фургон), державний номер НОМЕР_1, до пункту призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а також приймає на себе зобов'язання надавати експедиторські послуги, а Замовник зобов'язується своєчасно сплачувати Перевізнику (а.с.124-126 )

З акту від 05.05.2014 року, складеного ОСОБА_6 вбачається, що 05.05.2014 року він здійснив доставку фурнітури та матеріалів (міжкімнатні та вхідні двері, дверні вироби та конструкції), визначені Рахунком-Фактурою №1322 від 15.03.2014 року за адресою: м. Львів, вул. Холодноярська, 38 до одержувача ОСОБА_4. Фурнітура та матеріали (міжкімнатні та вхідні двері, дверні вироби та конструкції) поставлені ОСОБА_4 за адресою м. Львів, вул. Холодноярська, 38 у відмінному технічному стані та повністю укомплектовані необхідними складовими та ОСОБА_4 відмовився підписати акт приймання передачі та оплатити товар (а.с.127)

Факт належного виконання позивачем обовязку щодо поставки відповідачу товарів за договором №1870 від 15.03.2014 року підтверджується також відповіддю ОСОБА_6 на адвокатський запит від 13.01.2016 року та показами ОСОБА_2 в якості свідка, наданими в судовому засіданні 25.05.2016 року.

Крім цього, 31.03.2015 позивач надіслав ОСОБА_5 приймання передачі матеріалів за договором поставки №1870 від 15.03.2014 року ОСОБА_4, про що свідчить опис з переліком вкладень та копія чеку про направлення відповідачу цінним листом (а.с.129-130).

Згідно з п. 4.2 Договору Замовник на протязі 2 (двох) днів від дати одержання ОСОБА_5 приймання передачі матеріалів зобовязаний повернути Виконавцю підписаний ОСОБА_5 або письмово обґрунтувати причину, за якої матеріали не можуть бути прийняті із зазначенням конкретних зауважень та недоліків виконання.

Відповідно до п. 4.3. Договору, у випадку мотивованої відмови Замовника від приймання матеріалів, Сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок та терміном їх виконання.

Згідно з п. 4.4. Договору у випадку порушення Замовником умов п. 4.2 цього Договору щодо повернення ОСОБА_5 приймання-передачі матеріалів такий акт вважається підписаним Замовником, а поставка такою, що є належним чином здійснена по обсягу та строками.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до Позивача із письмовим обґрунтуванням причини, за якої матеріали не можуть бути прийняті із зазначенням конкретних зауважень та недоліків виконання.

На основі наведеного колегія суддів доходить висновку, що відповідно п. 4.4. Договору, акт приймання-передачі до договору поставки №1870 від 15.03.2014 року вважається підписаним, а поставка фурнітури та матеріалів такою, що є належним чином здійснена по обсягу та строкам, тому Замовник не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані за договором поставки.

Аналогічна позиція щодо наслідків безпідставної відмови від підписання акту приймання-передачі висловлена Вищим Господарським судом України в постанові від 11.05.2012 року у справі № 21/5005/14068/2011 та оглядовому листі №01-06/374/2013 від 18.02.2013 року про практику вирішення спорів, повязаних із виконанням договорів підряду.

Згідно до п. 2.2.2. Договору, замовник здійснює остаточну оплату вартості робіт в момент підписання ОСОБА_5 приймання-передачі матеріалів, а відповідно до п. 4 зазначеного договору остаточна вартість товару за договором поставки становить 3149,00 гривень .

Відповідно до п. 5.1.3. Договору поставки №1870, на Замовника покладається обовязок прийняти поставлені Виконавцем матеріали шляхом підписання ОСОБА_5 приймання передачі матеріалів, здійснити розрахунок за поставлені матеріали одразу після підписання зазначеного ОСОБА_5 або в строк не пізніше 2 днів після підписання ОСОБА_5 приймання передачі матеріалів.

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення законів та обставини справи уваги не звернув, оцінки їм не дав. Разом з тим, вони мають важливе значення для правильного вирішенні справи.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не зясував належним чином фактичних обставин справи, чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги й заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, що мало суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову субєкта підприємницької діяльності фізичної особи - ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_4 на користь субєкта підприємницької діяльності фізичної особи - ОСОБА_2 заборгованість 3 149, 00 гривень.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України колегія суддів вважає, шо слід стягнути ОСОБА_4 на користь субєкта підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_2 судові витрати 243 гривні 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності фізичної особи - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов субєкта підприємницької діяльності фізичної особи - ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором поставки задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь субєкта підприємницької діяльності фізичної особи - ОСОБА_2 заборгованість 3 149 , 00 грн. та судові витрати 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_5