Справа № 308/3765/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 червня 2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Панька В. Ф., Власова С. О.

з участю секретаря Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського коледжу культури і мистецтв, третя особа - директор коледжу ОСОБА_2, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2015 року ОСОБА_1 предявила позов до Ужгородського коледжу культури і мистецтв, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог директор Ужгородського коледжу культури і мистецтв ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 28.08.2001 р. згідно наказу № 47 від 01.09.2001 р. вона була прийнята на роботу в Ужгородське училище культури (з 02.08.2007 р. перейменований в Ужгородський коледж культури і мистецтв).

З 01.09.2006 р. згідно наказу по коледжу № 30-к від 01.09.2006 р. їй надано педагогічне навантаження 360 годин з соціально-економічних дисциплін. 03.03.2015 р. згідно наказу по коледжу № 09-02/18-к від 03.03.2015 р. вона була звільнена з посади викладача соціально-економічних дисциплін у звязку з вчиненням аморального проступку за п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Зі звільненням незгідна і вважає вказаний наказ безпідставним та незаконним.

Вказує на те, що 13.01.2015 р. наказом директора по коледжу № 09-01/1 було створено комісію щодо проведення службового розслідування за викладеними в заявах батьків фактами щодо неправильної поведінки зі студентами викладача ОСОБА_1

16.01.2016 р. було видано наказ № 09-01/4 про відсторонення позивачки від викладання в навчальній групі 1 курсу «хореографічного відділу» з 19.01.2015 р. на підставі зібраних комісією пояснень студентів 1 курсу «хореографічного відділу» та службових записок викладачів, з метою більш ефективного розслідування викладених фактів. Ознайомили її з цим наказом лише 09.02.2015 р., про що свідчить проставлена нею дата ознайомлення. Усно її відсторонення від роботи їй пояснили заниженням оцінок студентам.

Вважаючи, що в ході навчального процесу вона виставляла обєктивні оцінки, в пояснюючій записці на імя директора коледжу вона зазначила, що з наказом про відсторонення не згідна.

30.01.2015 р. був виданий наказ по коледжу № 09-01/10 про продовження терміну проведення службового розслідування до кінця 27.02.2015 р.

Протягом всього часу проведення службового розслідування її не повідомляли про конкретну причину розслідування, посилаючись на конфіденційну інформацію. Тому вона була не згідна з виданими наказами. Навіть коли вона була звільнена 03.03.2015 р. з посади викладача соціально-економічних дисциплін у звязку з вчиненням аморального проступку за п. 3 ст. 41 КЗпП України згідно наказу № 09-02/18-к від 03.03.2015 р., їй не пояснили, які саме аморальні проступки вона здійснила. Лише на адвокатський запит від 10.03.2015 р. коледжем було надано копію висновку № 1 від 24.02.2015 р. за результатами службового розслідування щодо неправильної поведінки викладача ОСОБА_1

Позивачка вважає, що перераховані у тексті висновку проступки, або є непідтвердженими, або свідчать про упередженість керівництва коледжу та членів комісії до неї.

Заниження нею оцінок студентів нічим не підтверджується. Жодної комісійної перевірки за її участю знань студентів не проводилося, хоча часу для перевірки знань було достатньо з 16.01.2015 р. по 24.02.2015 р.

Її зауваження студентам 1 курсу «хореографічного відділу» про те, що у випадку їх слабких знань, вони будуть отримувати відповідно низькі оцінки, що у випадку неналежної поведінки студентів, вона відмовиться від їх курсу, зауваження студентці ОСОБА_3 про те, що на заняттях не можна спати, інколи використання закарпатського діалекту не є приниженням честі і гідності студентів, і не може рахуватися психологічним насильством та аморальними проступками.

У висновку зазначається зі слів інспектора по кадрах ОСОБА_4, що її неправильна поведінка полягала й у тому, що 22.01.2015 р. вона, виглядаючи здоровою, штучно викликала кашель і при тому була з гарною зачіскою, щойно з перукарні. Позивачка вважає, що не є аморальною поведінкою, і вона дійсно була хворою, що підтверджується листком непрацездатності серія АГЦ № 372159.

Відібрання пояснень від студентів 1 і 3 курсу «бібліотечна справа» щодо її поведінки, про що зазначено у висновку, свідчить про те, що у цих студентів не було підстав писати на неї скарги, а їх масово примусили одночасно писати пояснення однакового змісту, визначеного директором коледжу.

Окрім того, всупереч наказу № 09-01/1 від 13.01.2015 р. про те, що результати розслідування необхідно оформити актом, комісія не перевіряла дійсність викладених у заяві батьків фактів, а виклала зміст скарг та пояснень у висновку, перевищила свою компетенцію і створила висновок, згідно якого викладача циклової комісії соціально-економічних дисциплін ОСОБА_1 за вчинення аморального проступку несумісного з продовженням даної роботи, що проявилася у недостойній поведінці перед студентами та педагогічним колективом коледжу, порушенням моральних норм, втратою авторитету, слід звільнити з роботи відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП.

Вказує, що з її сторони не було порушено вимог ст. 56 Закону України «Про освіту», вона аморального проступку не вчиняла.

Посилання у висновку комісії на скарги студентів на заниження оцінок, є припущенням комісії, яка склала висновок розслідування, оскільки комісія не знайшла доказів заниження оцінок студентам. Зазначене у висновку зневажливе ставлення до колег, та інше може свідчити про загальну оцінку її поведінки, однак не про аморальні вчинки, не сумісні з продовженням роботи викладача.

Зміст наказу № 09-02/18-к від 03.03.2015 р. про її звільнення за аморальний проступок не містить взагалі фактів її поведінки, які можна визнати аморальними.

Вважає, що звільнення за п. 3 ст. 41 КЗпП України є крайньою мірою і повинно застосовуватися лише при доведеності факту аморального проступку.

На протязі багатьох років вона сумлінно виконувала обовязки викладача, має кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» і найвище педагогічне звання «викладач-методист», є кандидатом історичних наук, за час роботи у коледжі має три подяки та три грамоти за виховну та навчальну роботу студентів.

Вважає, що її звільнення за вчинення аморального проступку є реакцією керівництва коледжу за подання нею в Ужгородський міськрайонний суд позову про скасування наказу від 01.04.2013 р. про звільнення з посади заступника директора коледжу по виховній роботі, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. За вказаним позовом було відкрито провадження по цивільній справі № 12-420/14. Активізація керівництва коледжу з січня 2015 р., і у подальшому щодо її звільнення, виникла внаслідок призначення розгляду справи № 12-420/14 на 09.02.2015 р. на 05.03.2015 р., про що свідчать повістки в суд, додані до даного позову.

Зазначає, що її звільнення за аморальний проступок було здійснено безпідставно з порушеннями норм трудового законодавства та просить суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ Ужгородського коледжу культури і мистецтва Управління культури Закарпатської обласної адміністрації № 09-02/18-к від 03.03.2015 р. про її звільнення з посади викладача соціально-економічних дисциплін у звязку з вчиненням аморального проступку за п. 3 ст. 41 КЗпП України;

-поновити її на посаді викладача соціально-економічних дисциплін Ужгородського коледжу культури і мистецтва Управління культури Закарпатської обласної адміністрації;

-стягнути на її користь з Ужгородського коледжу культури і мистецтва Управління культури Закарпатської обласної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу;

-допустити негайне виконання рішення у частині поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць ( Т.1, а.с. 1-4).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю ( Т.2, а.с. 82-89).

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що звільнення відбулося внаслідок загальної оцінки поведінки та внаслідок конфліктної ситуації з керівництвом. Аморального проступку вона не вчиняла, це не було доведено, підстав для її звільнення не було. Вважає, що судом першої інстанції невірно та неповно встановлено фактичні обставини справи, надано їм невірну правову кваліфікацію, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення ( Т.2, а.с. 94-102).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції позивачка ОСОБА_1 та її представник скаргу підтримали та просили задовільнити із наведених у ній підстав.

Представник відповідача та третя особа директор коледжу ОСОБА_5 скаргу не визнали та просили відхилити як безпідставну.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 вчинила аморальний проступок, це доведено, і була звільнена з роботи з дотриманням вимог трудового законодавства.

Такі висновки місцевого суду є помилковими, зроблені без належного зясування всіх обставин справи, що є підставою, у відповідності до п. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Так, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 28 серпня 2001 року працювала в Ужгородському училищі культури (реорганізовано в Ужгородський коледж культури і мистецтв). 01 квітня 2013 року звільнена з посади заступника директора з виховної роботи та залишена на посаді викладача соціально-економічних дисциплін з педагогічним навантаженням 360 годин, що стверджується відповідними відомостями у її трудовій книжці (Т.1, а.с. 62, 63).

Наказом Ужгородського коледжу культури і мистецтв Міністерства культури України № 09-0218-к від 03 березня 2015 року ОСОБА_1, викладача циклової комісії соціально-економічних дисциплін Ужгородського коледжу культури і мистецтв звільнено за п. 3 ст. 41 КЗпП України у звязку з вчиненням аморального проступку з 03 березня 2015 року (Т.1, а.с. 61).

У тексті наказу не конкретизовано, який саме проступок було вчинено позивачкою та коли. У розділі наказу підстава міститься лише посилання на висновок службового розслідування вид 24 лютого 2015 року та пояснювальну записку ОСОБА_1 від 09 лютого 2015 року про відмову надати пояснення.

Апеляційним судом було досліджено оригінали вказаних документів, а також матеріали службового розслідування щодо неправильної поведінки викладача ОСОБА_1П., за результатами якого було зроблено вказаний вище. Матеріали службового розслідування долучено до матеріалів судової справи ( Т.2, а.с. 141-235).

Встановлено, що наказом відповідача № 09/01/1 від 13 січня 2015 року «Про проведення службового розслідування», у звязку з заявами батьків студентів І курсу спеціальності «хореографія» щодо неправильної поведінки викладача ОСОБА_1, було створено комісію для проведення службового розслідування в термін до 29 січня 2015 року (Т.1, а.с. 50).

Наказом № 09-01/4 від 16 січня 2015 року позивачку було відсторонено від викладання дисципліни «Історія України» на 1 курсі спеціальності «Хореографія» на термін до закінчення службового розслідування з 19 січня 2015 року (Т.1, а.с. 51).

В пояснювальній записці на імя директора Ужгородського коледжу культури і мистецтв від 09 лютого 2015 року ОСОБА_1 зазначила, що викладені факти щодо нібито її поведінки перед студентами закладу не відповідають дійсності і є надуманими, та просила у разі таких заяв надати їй оригінали для передачі їх у відповідні структури з метою проведення експертизи та для подальшої передачі матеріалів у суд ( Т.1, а.с. 52 ).

Відповідно до наказу № 09-01/10 від 30 січня 2015 року термін дії службового розслідування було продовжено до 27 лютого 2015 року (Т.1, а.с. 53).

У тексті висновку за результатами проведення службового розслідування щодо неправильної поведінки викладача ОСОБА_1 від 24 лютого 2015 року ( далі по тексту вісновок), вказано, що службовим розслідуванням встановлено, що у кінці грудня 2014 року на адресу директора надійшли заяви батьків студентів коледжу, зокрема, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які просили звернути увагу на непрофесійну поведінку ОСОБА_1, яка під час уроків принижує честь і гідність студентів, викладачів і дирекції коледжу, спеціально занижує оцінки та не дозволяє виправляти їх. Під час батьківських зборів у присутності батьків та студентів вона осоромила студентів ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_3 Також батьки повідомили, що під час директорської контрольної діти, які написали на вищий бал повинні були переписувати на нижчий, що є недопустимим в навчальному закладі. Вважають, що такий педагог не здатний надати їх дітям знання, навчити їх чомусь доброму. Налаштовує дітей негативно до іншого педагога, замість пояснення матеріалу диктує теми з книжок, вимагає вивчення тексту напамять, обіцяє поставити низькі оцінки ( Т.2, а.с. 141).

Зі змісту висновку, а також наявних у матеріалах службового розслідування пояснювальних заяв батьків студентів, студентів, службових записок викладачів та інших працівників коледжу слідує, що предметом розслідування фактично були різнопланові звинувачення на адресу позивачки, які повязані як зі ставленням нею до виконання своїх безпосередніх трудових обязків, передбачених посадовою інструкцією викладача коледжу, якості виконання цих обовязків, обєктивності оцінювання позивачкою знань студентів, так і загальної професійної кваліфікації позивачки, а також рівня педагогічності та толерантності її поведінки щодо студентів, батьків студентів, інших викладачів.

З описової та констатуючої частини висновку неможливо встановити, який саме проступок чи проступки комісія вважає доведеними, які з них вона вважає такими, що підпадають під ознаки аморального, та які з них (чи який з них) комісія вважає такими, що є достатніми для звільнення позивачки з посади відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України.

Така конкретизація відсутня й у резолютівній частині висновку, де лише вказано, що комісія вважає, що за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, що проявилася у недостойній поведінці перед студентами та педагогічним колективом коледжу, порушення моральних норм, втратою авторитету, ОСОБА_1 слід звільнити з роботи відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП (а.с. 54-60, т. 1).

Зі змісту пояснювальної записки на імя директора Ужгородського коледжу культури і мистецтв від 09 лютого 2015 року ОСОБА_1, на яку міститься посилання в наказі про звільнення, також не зрозуміло якого із звинувачень, які були предметом службового розслідування, вони стосуються. У судовому засіданні в апеляційній інстанції позивачка пояснила, що зі змістом цих звинувачень та заяв її ознайомлено не було, а з матеріалами службового розслідування вона мала змогу ознайомитися лише у суді. Це її твердження відповідачем належними доказами не спростовано.

У звзку з наведеним колегія констатує, що статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і субєктів господарювання.

Так, відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До субєктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обовязки.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобовязані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобовязані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14.

Водночас, звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. У разі звільнення працівника за вчинення одного конкретного аморального проступку, такий проступок має бути конкретизований, встановлений та доведений належними доказами. Якщо таких було кілька, кожен з них має бути встановлений та доведений окремо.

В даному випадку відповідач цього не зробив, висновок №1, складений за результатами проведення службового розслідування щодо неправильної поведінки викладача ОСОБА_1, такої конкретизації не містить, як і оспорений позивачкою наказ про її звільнення.

В той же час, в матеріалах справи наявні документи, які свідчать про існування триваючого міжособистісного конфлікту між викладачем ОСОБА_1, керівництвом коледжу та частиною його трудового колективу: колективний лист №01-15/75 від 18.02.2015 року ( Т.2, а.с. 141-148), протокол №7 позачергового засідання педагогічної ради від 09 лютого 2015 року ( Т.2, а.с. 233-235). Наявність такого конфлікту не є самостійною підставою для звільнення позивачки з роботи за вчинення аморального проступку.

За цих обставин колегія вважає, що звільнення позивачки було здійнено з порушенням вимог трудового законодавства, тому її позов підлягає до завдоволення у повному обсязі.

Слід визнати протиправним та скасувати наказ Ужгородського коледжу культури і мистецтв від 03.03.2015 року № 09-02/18-к про звільнення ОСОБА_1 у звязку з вчиненням аморального проступку, поновити ОСОБА_1 на посаді викладача соціально-економічних дисциплін Ужгородського коледжу культури і мистецтв та до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, стягнути з Ужгородського коледжу культури і мистецтв на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2015 року по 07.06.2016 року в розмірі 24 545, 51 грн. з врахувааням середньомісячного заробітку, визначеного на підставі довідки про доходи №589 від 15 квітня 2015 року (Т.1, а.с. 73), а також судові витрати в розмірі 515, 44 грн.Рішення суду в частині поновлення на роботі, а також в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 1621, 95 грн. слід допустити до негайного виконання.

Враховуючи викладене, керуючисьп.2 ч.1 статті 307,п.1-3 ч.1 статті 309,статями 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргуБіланич ОСОБА_14 задовольнити.

РішенняУжгородського міськрайонного суду від 23 березня 2016 року скасувати.

Позовну заяву задовольнити. Визнати протиправним та скасувати наказ Ужгородського коледжу культури і мистецтв від 03.03.2015 року № 09-02/18-к про звільнення ОСОБА_1 у звязку з вчиненням аморального проступку.

Поновити ОСОБА_1 на посаді викладача соціально-економічних дисциплін Ужгородського коледжу культури і мистецтв.

Стягнути з Ужгородського коледжу культури і мистецтв на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2015 року по 07.06.2016 року в розмірі 24 545, 51 грн., а також судові витрати в розмірі 515, 44 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі, а також в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 1621, 95 грн. допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днівз дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий:

Судді: