Справа № 361/9052/14-ц Головуючий у І інстанції Телепенько А. Д.
Провадження № 22-ц/780/3197/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 14.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Лащенка В.Д., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_4,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 04 грудня 2009 року вона та її син ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу придбали деревяний житловий будинок загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м. із надвірними будівлями та спорудами по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари Київської області: вона ? частини, а син ? частини; вказаний житловий будинок вони самовільно без належного дозволу та затвердженого проекту перебудували на новий цегляний будинок, право власності на який у встановленому порядку за нею не зареєстровано. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2013 року, що набрало законної сили, стягнуто з неї на користь ОСОБА_4 борг у сумі 532027,88 грн. 23 травня 2013 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38100011, а 31 липня 2014 року старшим державним виконавцем Панченко Г.В. у межах виконавчого провадження було складено акт опису й арешту майна, згідно з яким описано і накладено арешт на 3/4 частини будинку, що знаходиться по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари Київської області. Вважає, що у державного виконавця не було підстав для опису та арешту цього житлового будинку, а при накладенні арешту на майно порушені вимоги ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець не звертався до уповноважених органів із метою встановлення належності їй окремих від будинку земельних ділянок, не переконався у належності описаного майна боржнику. Уточнивши вимоги скарги, просила визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_7 по проведенню 31 липня 2014 року у межах виконавчого провадження опису і арешту майна по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари Київської області, зняти арешт, накладений державним виконавцем згідно акту опису й арешту майна від 31 липня 2014 року на вказаний будинок, та зобовязати державного виконавця не пізніше наступного дня з дня набрання ухвалою законної сили зняти арешт з вказаного будинку.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року скаргу ОСОБА_2 задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 щодо проведення 31 липня 2014 року опису та арешту ? частини будинку № 11 по вул. Ломоносова у м. Бровари Київської області. Скасовано арешт, накладений згідно з актом опису й арешту майна від 31 липня 2014 року на ? частини будинку № 11 по вул. Ломоносова у м. Бровари Київської області.

Відділ Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що скаржником при поданні скарги і судом у мотивувальній частині ухвали не було зазначено, які права боржника та яким чином були порушені актом державного виконавця. Висновок експерта про те, що будинок є обєктом самочинного будівництва, не є підставою припинення власності на вказаний будинок. Запитами державного виконавця встановлено, що іншого майна, в розмірі і обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, боржник не має. Судом не застосовано норми ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності до якої з позовом про зняття арешту, а також про визнання права власності може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові; позов про зняття арешту з майна може подати лише особа, чиї права при цьому порушені.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 23 травня 2013 року відкрито виконавче провадження із виконання виконавчого листа № 2/361/40/2013, виданого 18 травня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 532027,88 грн.

25 листопада 2013 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, згідно з яким описано та накладено арешт на ? частини домоволодіння загальною площею 140 кв.м., підсобні будівлі (сарай та вбиральня, 26 кв.м.), будинок загальною площею 114 кв.м., а саме: веранда 9,6 кв.м., вітальня 14,5 кв.м., кухня 16,9 кв.м., санвузол 10,3 кв.м., допоміжна 8,7 кв.м., житлова 13,2 кв.м., житлова 10,1 кв.м., самовільно зведена або переобладнана площа 17,1 кв.м. по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2014 року скаргу ОСОБА_2 задоволено та визнано неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 щодо проведення 25 листопада 2013 року опису й арешту ? частини домоволодіння по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари та скасовано арешт на ? частини зазначеного домоволодіння.

Під час розгляду вказаної скарги судом установлено, що спірний житловий будинок по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари не відповідає технічному паспорту внаслідок проведення самочинної перебудови.

31 липня 2014 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 у межах виконавчого провадження повторно було складено акт опису й арешту майна, згідно з яким було описано і накладено арешт на ? частини будинку загальною площею 68,3 кв.м., що знаходиться по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари, в якому також зазначено, що до частини будинку проведені самовільні добудови, які не зареєстровано в КП «Броварське бюро технічної інвентаризації» і реєстраційній службі.

Із копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 грудня 2009 року вбачається, що ОСОБА_2 придбала у власність ? частини житлового будинку по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари, а ОСОБА_5 ? частини зазначеного будинку. Житловий будинок деревяний, має загальну площу 68,3 кв.м., житлову 41,2 кв.м., про що зазначено в договорі купівлі-продажу та технічному паспорті станом на 2009 рік.

У технічному паспорті на житловий будинок по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари від 30 січня 2013 року зазначено, що загальна площа будинку складає 83,3 кв.м, житлова 23,3 кв.м., допоміжна 50,4 кв.м., літнє приміщення 9,6 кв.м., а приміщення 1-1 та 1-4 є самочинним будівництвом.

Відповідно до висновку експерта № 14128 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 09 січня 2015 року житловий будинок по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари після проведення реконструкції (демонтажу прибудова «а» та «а1», монтажу прибудов «а2», «а3» з ганком та мансардового поверху) є обєктом самочинного будівництва, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 без розробки та погодження у встановленому законодавством порядку проекту реконструкції, без документа на право здійснювати будівельні роботи провели реконструкцію спірного житлового будинку. У ході реконструкції добудовано ганок та мансардовий поверх, проведено до будинку інженерні комунікації водопровід, каналізацію, влаштовано камін, зовнішні стіни всього будинку облицьовані керамічною фасадною плиткою. Внаслідок самочинної реконструкції будинку загальну його площу збільшено на 15 кв.м. (із 68,3 до 83,3 кв.м.). Змінено основні техніко-економічні показники приміщень (функціональне призначення, геометричні розміри тощо) змінено функціональне значення приміщення (1-1) (нумерація за технічним паспортом від 30 січня 2013 року) з коридору та житлової кімнати на вітальню, приміщення (1-4) з житлової кімнати на допоміжне приміщення, а також збільшено геометричні параметри будинку, збільшено площу першого поверху. В ході проведеної реконструкції приміщень будинку демонтовано огороджувальний конструктивний елемент перегородку між приміщеннями (1-1) та (1-5).

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Відповідно до ст. ст. 383, 385 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», вернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Визнаючи неправомірними дії старшого державного виконавця з накладення арешту на ? частини згаданого вище будинку, суд першої інстанції послався на те, що заявник самовільно, без належного дозволу та затвердженого проекту перебудувала його на новий цегляний будинок, право власності на який у встановленому порядку не зареєструвала, відтак не набула у встановленому порядку право власності на перебудований будинок, в звязку із чи на нього не може бути накладений арешт.

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Проте згідно з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно боржник є власником ? частин будинку по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2009 року, укладеного між нею та ОСОБА_9 і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10

Відтак, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у даному випадку право власності на спірний будинок ОСОБА_2 набула у встановленому законом порядку, про свідчить договір купівлі-продажу та інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На порушення вказаної норми суд першої інстанції без обґрунтування вдався до припущення, що внаслідок реконструкції будівля перестала бути обєктом права власності.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно та в повному обсязі.

Накладення арешту носить забезпечувальний характер, повноважень робити висновки щодо правової природи майна державний виконавець не має.

За таких обставин державний виконавець мав всі підстави для накладення арешту на ? частини будинку по вул. Ломоносова, 11 у м. Бровари Київської області, право власності на які у ОСОБА_2 не припинялося, а висновки суду першої інстанції щодо неправомірності дій державного виконавця є помилковими.

При вирішенні скарги суд першої інстанції також не зясував, чи існував арешт майна за актом від 31 липня 2014 року, який ОСОБА_2 просить скасувати, із врахуванням тих обставин, що на час складання акту все майно боржника вже було арештовано на підставі постанови від 08 квітня 2014 року та зареєстровано у Державному реєстрі прав та обтяжень 14 квітня 2014 року.

Оцінюючи доводи заявника ОСОБА_2 щодо неправомірності дій державного виконавця про накладення арешту на будинок без зясування наявності у неї іншого майна, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається із доказів, наявних в матеріалах справи, Відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції направляв запит до Броварського ВРЕВ ДАІ, Головного управління Держкомзему у Київській області, Броварського міжміського БТІ, Державної інспекції котлонагляду і підіймальних споруд Територіального управління по Київській області та м. Києву, Інспекції сільського господарства у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України, ВГІРФО ГУ МВС України у Київській області, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо надання інформації про наявність майна, цінних паперів, що зареєстровані за ОСОБА_2 (а. с. 140 т.1).

З наданих відповідей Головного управління Держземагентства у Київській області, Броварського ВРЕВ ДАІ вбачається, що за ОСОБА_2 майна не обліковується (а. с. 132, 137 т. 1).

Посилаючись на те, що державний виконавець належним чином не зясувала наявності у боржника земельних ділянок, боржник не вказувала, що їй на праві власності належить будь-яке майно, на яке може бути звернуто стягнення для виконання судового рішення.

Тому державним виконавцем було вжито заходів для зясування обсягу майна, на яке може бути звернуто стягнення при виконанні судового рішення

Посилання ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськраойнного суду Київської області від 02 квітня 2014 року за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця правильності дій державного виконавця у не підтверджують і не спростовують, оскільки дану ухвалу постановлено Броварським міськрайонним судом Київської області при розгляді скарги на інші дії державного виконавця при складанні іншого акту опису й арешту майна, тому обставини, встановлені судом у даній ухвалі, не є преюдиційними до спірних правовідносин.

Відтак, дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, права чи свободи заявника не було порушено, а тому передбачені законом підстави для задоволення скарги відсутні.

Оскільки суд першої інстанції не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а ухвала не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення скарги, відповідно до ч. 2 ст. 307 ЦПК України колегія суддів скасовує ухвалу із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Лащенко В.Д.

ОСОБА_11