АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 330 /2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Козленко О.Г.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ТОВ «УКРПОЛІПЛАСТ-ПЛЮС»

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «УКРПОЛІПЛАСТ-

ПЛЮС»

про поновлення на роботі

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 р. частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «УКРПОЛІПЛАСТ-ПЛЮС» про поновлення на роботі. Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника директора ТОВ «УКРПОЛІПЛАСТ-ПЛЮС» з 1 квітня 2013 р. та стягнуто з ТОВ «УКРПОЛІПЛАСТ- ПЛЮС» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18 000 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описки в рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 р., у якому викладено повний текст.

Виправлено описку, допущену під час викладення тексту вступної та резолютивної частини рішення від 31.08.2015 р. виклавши її текст починаючи з третього абзацу, вказавши вірно про стягнення з відповідача на користь позивача 18 000 грн. та на користь держави 487,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, наказом №3 від 01.06.2011 р. ОСОБА_2 прийнятий на посаду заступника директора ТОВ «Укрполіпласт-плюс» з 01 червня 2011 р. з посадовим окладом 1000 рн на місяць (а.с.5).

Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Позивачем на ім'я директора товариства була написана заява з проханням надати йому відпустку за свій рахунок з 01.03.2013 р. по 01.06.2013 р. (а.с.6).

Проте, наказом №5 від 01.03.2013 р. позивачу була надана відпустка без збереження заробітної плати за сімейними обставинами тривалістю 31 календарних днів з 01.03.2013 р. по 31.03.2013 р.

Проте, відмітки про ознайомлення з даним наказом не міститься ні в самому наказі, ні в інших документах.

Крім того, відповідач в судовому засіданні не заперечував, що позивач не ознайомлювався з наказом №5 від 01.03.2013 р.

Як пояснив позивач, йому не було відомо, що його заява була задоволена частково, оскільки, дана заява була написана за проханням самого директора Товариства, який обумовлював необхідність написання такої заяви скрутним матеріальним становищем, яке склалося на підприємстві.

Згідно Наказу №6 від 01.10.2013 р. ОСОБА_2 був звільнений з посади заступника директора підприємства за п.4 ст.40 КЗпП України з 01.04.2013 р. (а.с.8).

Згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст.2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Також судом встановлено, що матеріали справи містять акт від 02.04.2013 р. складений за підписом директора та бухгалтера про те, що ОСОБА_2 відмовився отримати наказ про звільнення його з посади заступника директора ТОВ «Укрполіпласт-плюс» від 01.04.2013 р. (а.с.59), складений та підписаний директором та бухгалтером, які є чоловіком і дружиною.

Проте, на підприємстві, згідно табелю обліку робочого часу (а.с.178), працював, ще один працівник - ОСОБА_3, підпису якого в акті немає.

Також в матеріалах справи є відповідь директора ТОВ «Укрполіпласт-плюс» від 26.11.2013 р. на запит представника позивача (а.с.9), згідно якої ОСОБА_4 зазначає про те, що у березні 2013 р. ОСОБА_2 було надано відпустку без збереження заробітної плати (за свій рахунок) на підставі його ж заяви від 01.03.2013 р. (а.с.10).

Зазначена інформація не узгоджується з наявністю обставин щодо звільнення, в судовому засіданні директор товариства не зміг конкретно пояснити розбіжності в цих обставинах.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що директором ТОВ Укрполіпласт-плюс» є ОСОБА_4, його заступником - ОСОБА_2, який є рідним братом ОСОБА_5, яка певний час працювала в товаристві бухгалтером.

Саме товариство займається виготовленням виробів з пластмаси, його потужності розташовані у приміщеннях на подвір»ї батька ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є засновникам та учасниками ТОВ «Укрполіпласт-плюс».

У зв'язку з наявністю малої кількості найманих працівників позивач виконував всю необхідну роботу, яка виникала під час процесу виробництва.

Заперечуючи проти позову позивач посилався на те, що факту прогулу взагалі не могло бути, оскільки, його робоче місце знаходиться на території домоволодіння батька, що таким чином вже є доказом наявності його на робочому місці, оскільки, він виконував будь-яку роботу на підприємстві, що і зумовлювало його трудову діяльність, і зазначене не спростовано відповідачем.

Згідно ч.2 ст.147 КЗпП України передбачено, що звільнення - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку встановленими ст.ст.148, 149 КЗпП України.

Згідно ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Так, не отримавши та навіть не вимагаючи, пояснень з боку позивача, щодо обставин прогулу директором ТОВ «Укрполіпласт-плюс» одноособово в односторонньому порядку було прийнято рішення про найсуворіше дисциплінарне стягнення - звільнення, що є неприпустимим.

Судом також встановлено, що вирішальною обставиною для прийняття оскаржуваного наказу стало порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни - прогул без поважних причин, оскільки, працівник не має права порушувати встановлений режим роботи та в робочий час не з'являтися на роботу.

У наказі про звільнення позивача не вказано, що позивач був відсутній на роботі 01.04.2013 р., не зазначено підстав наказу, наявність доповідних чи інших письмових доказів цього, адже до вказаної дати на підставі наказу від 1.03.2013 р. він перебував у відпустці по 31.03.2013 р. (а.с.7, 8).

Відповідачем не надано доказів режиму робочого часу на підприємстві, посадової інструкції заступника директора, актів про відсутність працівника на роботі, ознайомлення позивача з наказом про відпустку, наявності вимог з боку керівництва товариства щодо пояснень позивача з приводу порушення трудової дисципліни, тощо.

Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені обставини свідчать про недотримання порядку застосування та фіксації порушення трудової дисципліни відповідачем та недоведеність вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді прогулу.

Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно п.25 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку визначено, що порушення трудової дисципліни може вважатися прогулом лише за наявності вини працівника.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч.1 ст.235 КЗпП України).

З огляду на те, що відповідачем не доведено факт вчинення ОСОБА_2 дисциплінарного проступку у вигляді прогулу та порушено процедуру застосування дисциплінарного стягнення, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав застосування до останнього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення, а тому, права позивача на працю підлягають захисту.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на те, що наказ про звільнення є незаконним, підлягають задоволенню й вимоги про поновлення позивача на посаді заступника директора ТОВ «Укрполіпласт-плюс».

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Виходячи з наданих позивачем та відповідачем довідок (а.с.36, 158) вбачається, що середня місячна заробітна плата ОСОБА_2 за останні 2 місяці (лютий, січень 2013 р.) розрахована відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 р. № 100 та становить 1500 грн., (з урахуванням належних утримань - 1315,12 грн.), а середньоденний заробіток - 65,76 грн.

Тому, враховуючи зазначене, на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу (за період часу - один рік) у розмірі 18000 грн.

Рішення суду позивачем в цій частині та в іншій частині, зокрема, відмови у стягненні моральної шкоди, позивачем не оскаржено.

Оскільки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо порушення відповідачем вимог чинного законодавства при звільненні позивача з роботи та необхідності його поновлення на роботі, а позивачем рішення суду не оскаржено, то судова колегія вважає, що рішення належить залишити без змін.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргуТОВ «УКРПОЛІПЛАСТ-ПЛЮС» - відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 31.08.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :