РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним кредитного договору та відшкодування моральної шкоди та за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки-

встановив:

ПАТ КБ «Приватбанк» 26.11.2012 року звернувся до суду з позовом доОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позову, згідно останніх уточнень зазначивши, що відповідно до укладеного Договору № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року позивач надав ОСОБА_3 (яка змінила своє прізвище на ОСОБА_1) кредит у розмірі 44000,00 доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.05.2027р.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року, 31.05.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно умов якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 45,20кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 277 750,00 грн. У свою чергу ОСОБА_3 ОСОБА_4 порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у звязку з чим, станом на 17.09.2012р. за договором виникла заборгованість у розмірі 91632,01 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 44133,77 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 19913,95 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3608,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 19583,06 доларів США, штраф (фіксована частина) 31,29 доларів США, 4361,94 доларів США.

На підставі вищевикладеного просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року в розмірі 91632,01 доларів США, що в еквіваленті складає 732 139,74 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 45,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які проживають у квартирі №163, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Братів Трофімових, буд.52; стягнути з відповідачів судові витрати.

28 листопада 2014 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним кредитного договору та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень, зазначила, що 31 травня 2007 року між Південним відділенням «Приватбанку» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір DNU0G100001255 від 31.05.2007 року, який містився на двох аркушах, умови такого договору, у тому числі і умови кредитування були погодженні сторонами та в подальшому примірники таких договорів були скріплені підписами кредитора та позичальника, завірені печаткою банка на кожному листі договору.

Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» був наданий інший примірник кредитного договору б/н умови якого відрізняються від змісту дійсно укладеного договору банківського кредиту.

Висновком №6483/6484-15 комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів по цивільній справі №2/205/101/15 від 12.02.2016 року підтверджується невідповідність кредитних договорів наданих ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1

Таким чином, при укладенні кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» ввів ОСОБА_3 ОСОБА_4 в оману змінивши умови кредитування на 1,2,3 аркушах кредитного договору №б/н, виклавши їх у редакції, яка надана до позовної заяви при зверненні стягнення на квартиру 163, яка розташована в будинку №52 по вул.. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську та виселення.

На підставі вищевикладеного просить визнати недійсним та таким, що вчинений в наслідок обману, кредитний договір №б/н в редакції наданій з боку ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» моральну шкоду в розмірі 732 139,74грн.

28.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2004 року спільно мешкає разом з ОСОБА_3, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки , з 26 жовтня 2007 року після народження дитини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб.

Згодом, як стало відомо ОСОБА_2 з тексту заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.11.2012 року, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки №163 в будинку №52 по вул.. Братів Трофімових у м. Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Оскільки про зазначений правочин ОСОБА_2 не був повідомлений та своєї згоди не давав, та на його думку договір іпотеки є таким, що суперечить нормам законодавства.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину квартири 163, яка розташована в будинку №52 по вул.. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську

На підставі вищевикладеного просить визнати недійсним кредитний договір DNU0G100001255 від 31.05.2007 року укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» та визнати недійсним договір іпотеки від 31.05.2007 року на квартиру АДРЕСА_2посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6Б .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3 ОСОБА_4 в частині визнання недійсним договору іпотеки від 31.05.2007 року квартири АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №72 у звязку з відсутністю у співвласника ОСОБА_3, яка вчинила правочин, необхідних повноважень, що є порушенням ст..369 ЦК України закрито.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не визнав та просив відмовити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 основний позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити. Зустрічний позов та позов ОСОБА_2 підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 основний позов не визнав та просив відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_3 ОСОБА_4 та свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

В судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради не зявився. Про місце, дату та час судового засідання сповіщенні належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк», зустрічний позов ОСОБА_3 ОСОБА_4 та позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 31 травня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 44000 доларів США на наступні цілі: купівля двокімнатної квартири АДРЕСА_3, а також у розмірі 9900,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків 1.00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 21 по 28 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 577,60 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, позичальник зобовязаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Відповідно до п.п. 2.2.2., 2.2.3, 2.2.4 умов Договору, відповідач зобовязався погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом.

Відповідно до п.4.1 умов Договору, при порушенні відповідачем будь-якого із зобовязання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору, позивач має право нарахувати, а відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (або в розмірі у валюті кредиту, еквівалентній 1 грн. за курсом НБУ на день сплати) за кожен день прострочки.

Відповідно до п.5.4 умов Договору, при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову.

Відповідно до п.7.4 умов Договору, згідно ст.. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.7.3 умов Договору, забезпечення виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека: двокімнатна квартира, що знаходиться АДРЕСА_4, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки , надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором.

Факт передачі коштів ОСОБА_8 за кредитним договором від 31.05.2007 року підтверджується ордером розпорядженням №1 від 31.05.2007 року /Т. 1, а.с. 32,33,34/

В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за вищевказаним кредитним договором 31.05.2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира №163, яка знаходиться в м.Дніпропетровськ по вул.Братів Трофімових, №52, яка належить відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу від 31.05.2007 року, посвідченого приватним приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу від 31.05.2007 року ОСОБА_6 за р.№5457.

Відповідно до п.33.4 умов Іпотечного договору, сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 277 750 грн. 00 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_6, ОСОБА_9, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про встановлення юридичного факту, визнання нерухомого майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частину квартири позовні вимоги задоволено частково, встановлено юридичний факт проживання однією сім*єю ОСОБА_2 з ОСОБА_10 в період з січня 2005 року по 26 жовтня 2007 року та визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири163, загальною площею 45,20 кв.м., яка розташована в будинку №52 по вул.. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську./том.2 а.с 26-27/

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки, повернення сторін у первісний стан, вилучення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження нерухомого майна відмовлено./ том. 1 а.с. 214-216/

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2014 року залишено без змін./ том2 а.с.44-45/

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованість по кредитному договору № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року станом на 25.05.2009р. в розмірі 353160,37 грн. та судовий збір у розмірі 2823 грн./ том1 а.с.63-64/Рішення набрало чинності 06.12.2011 року.

Ст..1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно довідки розрахунку заборгованості за договором кредиту від 31.05.2007 року заборгованість відповідачки станом на 17.09.2012 року становить 91632,01 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 44133,77 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 19913,95 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3608,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 19583,06 доларів США, штраф (фіксована частина) 31,29 доларів США, 4361,94 доларів США./ том 1 а.с.9-17/

Відповідачці ОСОБА_8 18.09.2012 року було направлено вимогу № 30.1.0.0/2-973 від 18.09.2012 року щодо порушення зобовязань за кредитним договором, прострочена заборгованість складає 49302,30 доларів США, а також попередження щодо можливого звернення стягнення на майно.

В судовому засіданні відповідачем та позивачем було надано примірники кредитного договору № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року з яких вбачається: /том.2 а.с.135-136,137-138/

- у примірнику кредитного договору№ DNU0G100001255 від 31.05.2007 року, наданого ОСОБА_3 ОСОБА_4 відсутній розділ 7 особливі умови.

- розділ 1 предмет договору у наданих примірниках за текстом різний.

- п.7.2 кредитного договору наданого ПАТ КБ «Приватбанк» вказаний рахунок № 4111, в примірнику ОСОБА_3 ОСОБА_4 п.1.2 кредитного договору від 31.05.2007 року рахунок вказаний № 4111 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості; кредитний рахунок 4111; рахунок по відсоткам 4111; рахунок для обліку комісії і винагороди 4111

Таким чином, суду надані два різні кредитні договори.

Згідно висновку комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи від 16.03.2016 року кредитний договір б/н тв. кредитний договір № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року не ідентичні між собою та не являються одними і тими же примірниками договору.

Друкований текст у кредитного договорі б/н та друкований текст в екземплярі кредитного договору № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року виконані на різних друкуючих пристроях, в яких використовуються електрофотографічні способи друку.

Друковані тексти у кредитного договорі б/н та в кредитному договорі № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року різняться за топографічними ознаками та повною не сумісністю змістів текстів .

Підписи від імені заступника директора Південного відділення Приватбанк ОСОБА_11 в кредитному договорі б/н в графі «Банк» та в кредитному договорі № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року в графі: «Банк» (два підписи), виконані однією ж і тією особою.

Підписи від імені ОСОБА_3 в кредитному договорі б/н в графах «Позичальник», «ОСОБА_11 з оригіналів даного Договору мною отримано особисто» та в кредитному договорі № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року в графах: «Позичальник» (два підписи), «ОСОБА_11 з оригіналів даного Договору мною отримано особисто», виконані ОСОБА_3 - ОСОБА_4./а.с.201-211/

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1.ст. 33 Закону України від 05.06.2003, № 898-IV "Про іпотеку", п.15.7 Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3.ст. 33 Закону України "Про іпотеку", п. 4.2. Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду.

Згідно положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Як роз'яснено в п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність.

У даному випадку, суд позбавлений можливості, визначити співмірність зазначеної позивачем суму заборгованості та вартості іпотечного майна, на яке позивач просить звернути стягнення, оскільки в судовому засіданні відповідачем та позивачем було надано різні примірники кредитного договору № DNU0G100001255 від 31.05.2007 року.Крім того, відсутній висновок про вартість іпотечного майна.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним кредитного договору та відшкодування моральної шкоди та позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору №DNU0G100001255 від 31.05.2007 року укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», то вказані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Представником позивача за основним позовом ОСОБА_12 у судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування судом строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2

Судом встановлено, що ОСОБА_2 пропустив строк позовної давності для звернення до суду, оскільки з моменту, коли було укладено кредитний договір від 31.05.2007 року, який ОСОБА_2 просить визнати недійсним, пройшло більше трьох років, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, застосувавши до спірних правовідносин строк позовної давності.

Також, представником позивача за основним позовом ОСОБА_12 у судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування судом строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 ОСОБА_4 пропустила строк позовної давності для звернення до суду, оскільки з моменту, коли було укладено кредитний договір від 31.05.2007 року, який ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить визнати недійсним та таким, що вчинений в наслідок обману, пройшло більше трьох років.

Предметом позову є визнання недійсним кредитного договору від 31.05.2007 року з моменту його укладання, кредитний договір був укладений 31.05.2007 року, і з цього часу для позивача почав перебіг позовної давності. За даними правовідносинами строк позовної давності сплинув 31.05.2010 року, а з позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася 28.11.2014 року.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, застосувавши до спірних правовідносин строк позовної давності.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_3 ОСОБА_4 в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» моральної шкоди у розмірі 732 139,74 грн. з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пункті 5 цієї постанови закріплено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У якості обґрунтування протиправності поведінки відповідача, яка, як зазначає позивач за зустрічним позовом, спричинила їй моральної шкоди, ОСОБА_1 посилається на необґрунтоване та безпідставне звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості нарахованої їй на підставі кредитного договору, в сумі яка перевищує суму отриманого кредиту, внаслідок застосування п.п. 5.4 та 7.4 , вона впродовж тривалого часу знаходиться в стані стресу.

Однак вимоги чинного законодавства повязують відшкодування моральної шкоди саме з неправомірністю рішення, дії або бездіяльності особи, про що зазначено в ст. 1167 ЦК України. Доказів доведення неправомірності, протиправності в діях саме відповідача - ПАТ «КБ«ПриватБанк» по відношенню до позивача за зустрічним позовом остання не надала.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди у розмірі 732 139,74 грн. не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст.,257, 526, 527, 530, 599, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7, 33, 35, 39, 40 ЗУ «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 209, 212-215,ЦПК України,-

Вирішив:

В задоволенні позовних вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимогОСОБА_3 ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним кредитного договору та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі 6890,00 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору №DNU0G100001255 від 31.05.2007 року укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Остапенко Н.Г.