У х в а л а

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Чортківської міської ради, Чортківського обласного міжрайонного бюро технічної інвентаризації про захист права спільної сумісної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, Чортківської міської ради, Чортківського обласного міжрайонного бюро технічної інвентаризації про захист права спільної сумісної власності.

Протягом судового розгляду позовні вимоги позивачі змінювали та доповнювали.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі вказували на те, що вони проживають у п'ятиквартирному двоповерховому житловому будинку АДРЕСА_1.

Крім квартир, будинок обладнаний сходовою кліткою, коридорами, горищем та підвалом, які знаходяться у спільній сумісній власності всіх власників квартир.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» всі квартири є приватизованими.

У травні 2015 року вони виявили, що власниця квартири № 4 ОСОБА_5 заклала сходи, сходові майданчики та інші приміщення загального користування своїми особистими речами та будівельними матеріалами. На їх запитання вона повідомила, що почала добудову до своєї квартири житлових кімнат на горищі будинку. Вони не давали згоди на таке будівництво і пояснили ОСОБА_5, що горище є спільним майном всіх власників квартир, будинок відноситься до старої забудови, будівництво на горищі може зруйнувати весь будинок. Однак, відповідачка заявила, що продовжить будівництво, вона вже має свідоцтво про право власності на ще не збудовані на горищі кімнати. Облаштування житлових кімнат на горищі, яке є спільною сумісною власністю всіх власників квартир будинку, вони вважають незаконним та таким що порушує їх право на користування допоміжними приміщеннями, які є спільною сумісною власністю всіх власників квартир будинку.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 18 лютого 2016 року змінено.

У частині відмови в позові про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Чортківської міської ради від 16 травня 2012 року № 264 «Про оформлення права власності на житлову квартиру № 4 по АДРЕСА_1 замість договору дарування від 20 березня 2009 року за ОСОБА_5» рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У решті рішення суду скасовано й ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 частково задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 07 серпня 2012 року НОМЕР_1, видане Чортківською міською радою та зареєстроване Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 серпня 2012 року, за ОСОБА_5 на квартиру № 4 по АДРЕСА_1, загальною площею 92,9 кв. м, житловою 53,3 кв. м.

Зобов'язано Чортківське обласне комунальне міжрайонне бюро технічної інвентаризації скасувати державну реєстрацію свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 07 серпня 2012 року НОМЕР_1, зареєстроване 31 серпня 2012 року за ОСОБА_5

Заборонено ОСОБА_5 проводити добудову до своєї квартири на горищі будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити приміщення загального користування в будинку АДРЕСА_1 від особистих речей та будівельних матеріалів.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 511 грн 56 коп. сплаченого судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Апеляційним судом установлено, що сторони є власниками квартир № 3, № 4 та № 5 у будинку по АДРЕСА_1.

Квартира № 3 по АДРЕСА_1 загальною площею 68,2 кв. м належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та членам її сім'ї: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло (а. с. 9-11).

Квартира № 5 по АДРЕСА_1 загальною площею 59,3 кв. м належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам його сім'ї: ОСОБА_11, ОСОБА_12 у рівних долях згідно із свідоцтвом на право власності на житло (а. с. 12-14).

07 грудня 2004 року ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_13 одну третю частину вказаної квартири № 5 відповідно до договору дарування від 07 грудня 2004 року ВВО № 783666 (а. с. 15).

Квартира № 4 по АДРЕСА_1 загальною площею 32, 8 кв. м належала ОСОБА_14 та ОСОБА_5 у рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31 жовтня 1994 року, виданого Чортківським міжрайонним БТІ (а. с. 6).

20 березня 2009 року ОСОБА_14 подарувала належну їй на праві приватної власності частину двокімнатної квартири № 4 по АДРЕСА_1 загальною площею 32,8 кв. м, житловою площею 25,3 кв. м (а. с. 7).

Рішенням виконкому Чортківської міської ради від 16 травня 2012 року № 264 вирішено оформити право власності на житлову квартиру № 4 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 замість договору дарування від 20 березня 2009 року. Доручено Чортківському ОКМБТІ зареєструвати вказану житлову квартиру № 4 за відповідачем із видачею свідоцтва про право власності (а. с. 83).

07 серпня 2012 року на підставі вищевказаного рішення Чортківської міської ради від 16 травня 2012 року № 264 ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, яке 31 серпня 2012 року зареєстровано Чортківським ОКМБТІ за № 3876 (а. с. 8).

Згідно із указаним свідоцтвом від 07 серпня 2012 року відповідач є власником квартири № 4 по АДРЕСА_1, загальною площею 92,9 кв. м, житловою 53,3 кв. м.

Також установлено, що загальна площа квартири № 4 по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5, збільшилася із 32,8 кв. м до 92,9 кв. м за рахунок влаштування нею мансардного приміщення на горищі.

21 січня 2016 року в.о. начальника Чортківського МЕТІ було внесено виправлення у свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на квартиру № 4 АДРЕСА_1, а саме: зменшено розмір загальної площі з 92,9 кв. м до 86,7 кв. м, коридор 4-1 площею 5,3 кв. м залишено в спільному користуванні.

Згідно зі ст. 10, ч. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень такого будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст. 382, ч. 2 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановивши те, що спірне горище є допоміжним приміщенням, що перебуває у спільній сумісній власності всіх власників квартир у вказаному будинку, тому без згоди всіх співвласників відповідач не мала права ним розпоряджатися апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

О.В.Ступак