Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шеремет А.М., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на рішення Рівненського міського суду від 10 червня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 10 червня 2016 року Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі - ТОВ "Факторинг Україна") відмовлено в задоволенні зазначеного позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач покликався на його незаконність і необґрунтованість через неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось про нехтування судом доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, залишено без уваги п. 1.01. кредитного договору щодо недопустимості односторонньої зміни умов договору. В зв'язку з незастосуванням положень ст.ст. 6, 628, 1050 ЦК України та постанови Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14 суд не звернув уваги на те, що початок перебігу позовної давності для стягнення періодичних платежів за договором необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань.

Тому суд помилково ототожнив поняття "кінцевий строк виконання основного зобов'язання" з моментом виникнення права кредитодавця вимагати повернення кредиту, що вплинуло на визначення моменту права вимоги.

Щодо рішення Рівненського міського суду від 18 січня 2012 року, яким частково визнано недійсними пункти кредитного договору, то вважає, що за наявності розширеного розрахунку суд повинен був задовольнити частково позов з урахуванням скасованих умов договору.

З цих підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про стягнення з відповідачів на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 63 472, 03 доларів США, що є еквівалентним 724 088, 92 гривні, та 2 631 166, 23 гривні пені.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовна давність за періодичними щомісячними платежами на виконання кредитних зобов'язань банком пропущена, а тому відмовив з цієї підстави у задоволенні позову.

Оскільки порука ОСОБА_2 припинилася внаслідок пропуску позивачем строку звернення з позовом до поручителя протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу, тому в позові до неї також відмовлено.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, що 19 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП банк" (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство "ОТП банк" або ПАТ "ОТП банк" або банк) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML-P00/015/2008, за умовами якого банк надав, а позичальник одержав кредит у розмірі 58 870 доларів США з плаваючою процентною ставкою за користування коштами (а.с. 7-11).

З метою повернення кредитних коштів виконання зобов'язань позичальника забезпечено порукою ОСОБА_2, про що того ж числа між банком і поручителем укладено відповідний договір №SR-P00/015/2008 (а.с. 12-12, зв.).

20 липня 2011 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ "ОТП Банк" укладено договір відступлення права вимоги, за яким клієнт передав на користь фактора право вимоги за кредитними договорами, що забезпечені іпотекою/заставою, в т.ч. і щодо кредитного договору №ML-P00/015/2008 від 19 лютого 2008 року (а.с. 15-16, зв.; 17).

В подальшому, 3 липня 2014 року, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" направило письмові досудові вимоги кожному з відповідачів, де вказувало про дострокове виконання боргових зобов'язань (а.с. 3, 4).

Вважаючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов'язані солідарно повернути кредитну заборгованість, у грудні 2014 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося з відповідним позовом в суд до відповідачів, де вимагало стягнути на його користь 63 472, 03 доларів США заборгованості за кредитом і процентами та 2 631 166, 23 гривень пені.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 512, 514, 516-517 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, встановлено, що за змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Абзац другий ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України передбачає обов'язкове врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права висновку щодо їх застосування, який викладений в постанові Верховного Суду України.

В засіданні апеляційного суду було зобов'язано ТОВ "ОТП Факторинг Україна" зробити розрахунки з урахуванням існування обставин, встановлених рішенням Рівненського міського суду від 18 січня 2012 року, яким яким визнано недійсними з моменту укладення п. 3 ч. 1; п. 1.3.2. ч. 2; пункти з 1.4. по 1.4.1.6. (включно) ч. 2; п. 2.3.4.6. ч. 2; п. 2.3.7. ч. 2; п. 4.1.1. ч. 2 кредитного договору №ML-P00/015/2008 від 19.02.2008 року; додатковий договір №1 від 16.04.2009 року, додатковий договір №2 від 14.10.2009 року, додатковий договір №3 від 19.04.2010 року до кредитного договору №ML-P00/015/2008 від 19.02.2008 року; договір іпотеки №PML-P00/015/2008 від 19.02.2008 року, що укладений між позичальником та банком; договір №1 до договору іпотеки № PML-P00/015/2008 від 19.02.2008 року.

На виконання ухвали апеляційного суду позивачем обчислено розмір заборгованості за кредитним договором, який склав 38 567, 53 доларів США. Цей розмір включає в себе лише борг за тілом кредиту, проценти і пеня зі складу заборгованості виключені згідно з вказаним рішенням суду.

Оскільки ОСОБА_1 не спростував вимог позивача, тому позов підлягає до задоволення, однак лише у частині, тобто щодо стягнення 38 567, 53 доларів США з позичальника на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Разом з тим, будь-яких доказів про перехід прав і обов'язків від банку до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" матеріали справи не містять, позивачем їх не надано, а судом не було здобуто.

З договору про відступлення права вимоги від 20.07.2011 року вбачається факт передання прав від ПАТ "ОТП банк" до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" щодо ОСОБА_1, який є позичальником. Щодо ОСОБА_2, то в матеріалах справи відсутні будь-які докази про перехід прав і обов'язків за договором поруки №SR-P00/015/2008 від 19 лютого 2008 року від банку до позивача. В договорі ж вказано лише про забезпечувальні зобов'язання за іпотекою/заставою (а.с. 15).

Тобто заміни кредитора щодо поручителя не відбулося.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Оскільки правовідносини з приводу поруки між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ОСОБА_2 не виникали, а жодних її зобов'язань перед позивачем не існує, тому покладати на неї цивільно-правову відповідальність як поручителя за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1 підстав не встановлено.

Приходячи до висновків про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 38 567, 53 доларів США за кредитом, а також про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_2, апеляційний суд ураховує, що справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканнями для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

В силу правил ст. 88 ЦПК України понесені і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна", а тому з ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача 7 673, 40 гривень судового збору (3 654 гривні судового збору за пред'явлення позову + 4 019, 40 гривень судового збору за подання апеляційної скарги).

На підставі ст.ст. 3, 1054, 1050, 526-527, 530, 512, 514, 516-517, 614, 616, 22 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, абз. десятого п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 10 червня 2016 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (ідентифікаційний код: 36789421; р/р 3333 в АТ "ОТП банк"; МФО: 300528) 38 567 (тридцять вісім тисяч п'ятсот шістдесят сім) доларів США 53 центи США та 7 673 (сім тисяч сімсот шістдесят три) гривні 40 копійок судового збору.

Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: