Справа № 463/4040/15-ц
Провадження № 2/463/310/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Лакомської Ж. І.

з участю секретаря Коник О.Б.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позов мотивує тим, що вироком Франківського районного суду м.Львова від 12 березня 2015 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, задоволено цивільний позов ОСОБА_3, а саме стягнуто з Державного територіального-галузевого об»єднання «Львівська залізниця»,правонаступником якого є ОСОБА_4 акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_3 200000гривень моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15.05.2015 апеляційну скаргу залізниці залишено без задоволення.

Вказаним вище вироком суду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 24 березня 2014 року приблизно о 17:25 год., керуючи вантажним автомобілем НОМЕР_1, та рухаючись ним у м. Львові по вул.Городоцькій зі сторони вулиці Кульпарківської в напрямку виїзду за місто Львів, порушив вимоги чиннихПравил Дорожнього Руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013 року, а саме: п.1.5 Розділу 1, п.п. б,д п.2.3 Розділу 2, п.12.3 Розділу 12 та п. 13.1 Розділу 13, які виразились в тому, що він був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він об'єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, під час руху не дотримав безпечної дистанції, позбавивши себе можливості зупинити вантажний автомобіль «ЗІЛ-3501» до моменту зупинки попутного легкового автомобіля, який рухався попереду, після чого втратив керованість вантажним автомобілем, виїхавши на зустрічну смугу, а в подальшому на тротуар, де в цей час перебував пішохід - потерпілий ОСОБА_3, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди - наїзду на пішохода ОСОБА_3 та притискання його до стіни будинку №209, по вул. Городоцькій в м. Львові. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_3 отримав тяжке тілесне ушкодження.

На день дорожньо-транспортної пригоди відповідач працював водієм відокремленого підрозділу «Львівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця»,згідно наказу №195 ос від 05.07.2013 р., моральну шкоду в сумі 200 000 грн. потерпілому відшкодовано позивачем, відтак у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача ОСОБА_2 тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» в порядку регресу шкоду в сумі 200 0000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснив,що у зв»язку з скрутним матеріальним становищем він не має змоги оплатити завдану шкоду.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, про день та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Про причини неявки не повідомив, суд вважає за можливе провести судовий розгляд даної справи в його відсутності, проти чого сторони не заперечили.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адмінівстративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Франківського районного суду м.Львова від 12 березня 2015 (а.с.86-89) відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, задоволено цивільний позов, задоволено цивільний позов ОСОБА_3, а саме стягнуто з Державного територіального-галузевого об»єднання «Львівська залізниця»,правонаступником якого є ОСОБА_4 акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_3 200000 гривень моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15.05.2015 апеляційну скаргу залізниці залишено без задоволення (а.с.90-91).

Вказаним вище вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 24 березня 2014 року приблизно о 17:25 год. керуючи вантажним автомобілем НОМЕР_1, та рухаючись ним у м. Львові по вул. Городоцькій зі сторони вулиці Кульпарківської в напрямку виїзду за місто Львів, порушив вимоги чинних Правил Дорожнього Руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013 року, а саме: п.1.5 Розділу 1, п.п. б,д п.2.3 Розділу 2, п.12.3 Розділу 12 та п. 13.1 Розділу 13, які виразились в тому, що він був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він об'єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, під час руху не дотримав безпечної дистанції, позбавивши себе можливості зупинити вантажний автомобіль «ЗІЛ-3501» до моменту зупинки попутного легкового автомобіля, який рухався попереду, після чого втратив керованість вантажним автомобілем, виїхавши на зустрічну смугу, а в подальшому на тротуар, де в цей час перебував пішохід - потерпілий ОСОБА_3, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди - наїзду на пішохода ОСОБА_3 та притискання його до стіни будинку №209, по вул. Городоцькій в м. Львові. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_3 отримав тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридичнаабо фізична особавідшкодовує шкоду, завдану їхнім працівникомпід час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Вказаним вище вироком суду встановлено,що відповідач ОСОБА_2 день дорожньо-транспортної пригоди працював водієм відокремленого підрозділу «Львівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця»,згідно наказу №195 ос від 05.07.2013 р., правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (а.с.66-67).

З представленого суду платіжного доручення №121 від 13 липня 2015 року позивачем оплачено моральну шкоду завдану третій особі ОСОБА_3 (а.с.14), відтак суд приходить до висновку про те,що у позивача виникло право на зворотну вимогу до відповідача ОСОБА_2 як винуватця дорожньо- транспортної пригоди.

Керуючись ст.ст. 213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 1167,1172,1191 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволити.

Стягнути ОСОБА_2 (ІПН) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (на рахунок ПАТ «Укрзалізниця» РФ «Львівська залізниця» ВСП «Львівська дистанція колії» р/р 2004 МФО 325796, ЗКПО 40081195, АТ «Ощадбанк») шкоду в порядку регресу в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень та 2000 (дві тисячі) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Лакомська Ж. І.