Справа № 274/1406/16-ц
Провадження № 2/0274/760/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2016 року Бердичівський міськрайонний суд в складі: головуючого -судді Хавронюк О.Л., з участю секретаря - Лободи В.Л.,позивачки ОСОБА_1, її представника -ОСОБА_2, відповідачки -ОСОБА_3, її представника -ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину майна ,зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,яка дії в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В :

Згідно позову та змін до нього ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ,оскільки вказане майно набуте спільно нею та покійним ОСОБА_7 під час шлюбу. Зазначає, що в шлюбі вона перебувала з нині покійним ОСОБА_7 з 15.02.1997 року. Спадкодавець ще до шлюбу набув право власності на вказане вище майно, проте до складу квартири входили лише 2 кімнати, решта примішень перебували в спільному користуванні з іншим співвласником. В 2002 році вони як сім"я за спільні кошти та спільними зусиллями здійснили добудову коридора, кухні та санвузлу, а також зробили капітальний ремонт , всі ці роботи завершили в 2002 році .Інвентаризаційна вартість будинку, що належав ОСОБА_7 , та інвентаризаційна вартість прибудови свідчать, що під час шлюбу належне йому майно істотно збільшилось у своїй вартості .Шлюб між ними був розірваний 30.08.2007 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.Заяву про прийняття спадщини подано її спільними з нині покійним ОСОБА_7 дітьми-дочкою ОСОБА_6 та сином ОСОБА_5, а також відповідачкою ОСОБА_3, позашлюбною дочкою спадкодавця .Вважає, що в разі видачі свідоцтва про право на спадщину 3 спадкоємцям вона і її діти втратять кошти, вкладені нею в ремонт та прибудову будинку , до спадкового майна ввійде частка ,яка належить їй особисто.

В зустрічному позові ОСОБА_3 заявлено вимогу про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/3 частку квартири № 2 з господарськими спорудами , що складає 1/6 частку будинку в цілому .Вона подала заяву про прийняття спадщини в цілому після смерті батька, ОСОБА_1 до кола спадкоємців не належить. У неї відсутні оригінали правоустановлюючих документів на майно , які вимагаються нотаріусом , а тому виникла необхідність звернутись до суду з відповідним позовом. На майно претендує колишня дружина батька, а тому існує спір щодо майна , нотаріус не може оформити її спадкові права.

В судовому засіданні ОСОБА_1та її представник заявлені вимоги підтримали повністю, щодо зустрічного позову заперечили.Позивачка вказала, що добудову до будинку вони здійснили за спільні кошти подружжя,але не здали в експлуатацію. Квитанції про придбані матеріали не збереглись, але факт її вкладень в будівництво підтверджений поясненнями свідків .Нею надано довідку БТІ щодо вартості майна , належну їй частину вона не бажає втрачати. Після смерті спадкодавця з"ясувалось, що ОСОБА_3 претендує на будинок в цілому, в тому числі і прибудову, яка була зведена під час шлюбу за спільні кошти.Представник позивачки вказав, що наявні в справі докази, покази свідків стверджують факт проведення ремонтних робіт та добудови до будинку , що призвело до його покращення, а тому позивачка є власницею половини будинку,відповідачка може претендувати на спадкування частини іншої половини. Крім того, ОСОБА_3 не дотрималась досудового порядку врегулювання спору ,їй в оформленні спадщини ніхто не відмовляв.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник просили заявлений нею позов задоволити, в позові ОСОБА_1- відмовити.Вважають, що первісна позивачка пропустила строки звернення до суду.Фактично позивачка намагається розділити те,що було набуте нею в шлюбі,але такі права не були зареєстровані.Свої права на компенсацію чи визнання права на будівельні матеріали вона не заявляла. Щодо спадкового майна існує спір, у спадкоємця відсутні оригінали правоустановлючих документів ,нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідачка ОСОБА_6 подала заяву про розгляд справи без її участі, що не суперечить ч.2 ст.158 ЦПК України.Представник третьої особи в судове засіданн не з"явився,хоча про час та місце розгляду справи повідомлялось належним чином.

Суд, вислухавши доводи сторін , їх представників, пояснення свідків,дослідивши письмові докази прийшов до висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 з 15.02.1997 року по 30.08.2007 року (а.с.7,13,15).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16)

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 ,ОСОБА_5 є дітьми спадкодавця ОСОБА_7та його спадкоємцями за законом 1 черги (а.с.11,12,18,36,37,53-64,69).

Між сторонами існує спір щодо спадкового майна - квартири АДРЕСА_1. За даними Бердичівського МБТІ (а.с.19, інвентаризаційна справа № 5181)спадкодавцю вказана квартира належала на підставі договору дарування від 27.09.1996 року та свідоцтва про право на спадщину від 1.12.1977 року.

При вирішенні спору суд враховує підставу (обгрунтування) та зміст позовних вимог та застосовує норми права які регулюють спірні правовідносини .

Так, відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинний на час виникнення набуття спадклдавцем у власність нерухомості , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Частиною 1 статті 25 КпШС України визначено, що якщо майно,яке було власністю одного з подружжя,за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох,воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (аналогічні положення містить стаття 62 СК України).

Верховний суд України в п.23 Постанови Пленуму від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що майно, яке належало одному з подружжя,може бути визнане судом спільною сумісною власністю з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Істотність збільшення вартості майна підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору, вартості обєкта в стані, що існував до поліпшення та його вартості після поліпшення.

Визначаючи правовий статус житла як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-211цс14) та є обовязковою для судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.Згідно довідки МБТІ загальна і житлова площе змінилися в зв"язку з переобладнанням та добудовою а-1 вартістю 8341 грн., житловий будинок А-1 має вартість 29889 грн,проте така довідка не може бути взята судом до уваги як єдиний і беззаперечний доказ,що стверджує заявлені ОСОБА_1 вимоги.

Матеріали справи не містять належних, допустимих та безспірних доказів майнового характеру щодо придбання матеріалів, їх вартості, вартості та обсягу виконаних робіт, істотності їх у ціні по відношенню до вартості житлового будинку на час проведення даних робіт.

На підставі показань свідків ОСОБА_9,ОСОБА_10, які загальними фразами пояснювали, що позивачка ОСОБА_1 брала участь у ремонті будинку та добудови до нього, розраховувалась з робітниками , суд позбавлений зробити висновок про істотне збільшення цінності спірного житлового будинку та визнати за нею право власності на 1/2 його частку.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення та його вартості після поліпшення.Наявним має бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта нерухомого майна та його якісних характеристик.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1за безпідставністю. При вирішенні заяви ОСОБА_3 про відмову в позові ОСОБА_1 через пропуск строків позовної давності суд враховує наступне.

Згідно з рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 2.02.2011 року (а.с.17) за позовом спадкодавця ОСОБА_3,як власника житла , позивачу визнано такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. Отже, позивачка щонайменше з листопада 2011 року знала про порушення своїх прав ,до суду за їх захистом звернулась 19.02.2016 року . В судовому засіданні пояснювала, що про наявність дочки ОСОБА_3. у її колишнього чоловіка дізналась під час шлюбу з ним.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.Отже, заява про застосування строків позовної давності є підставною, проте в задоволенні позову ОСОБА_1 суд відмовляє за безпідставністю.

Доводи зустрічного позову ОСОБА_3 про неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі через відсутність орігіналів правоустановлюючих документів, наявність спору щодо спадкового майна суд знаходить безпідставними.

Так, згідно ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням являється перехід прав та обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи до спадкоємців і спадкування можливе за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.67 Закону України '"Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Позивачка подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька , наявний в справі лист нотаріуса (а.с.70) не є постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Витрати сторін по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають на підставі ст.88 ЦПК України через відмову в задоволенні позовів.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88,212-215,209,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину майна відмовити повністю за безпідставністю вимог.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 в інтересах якого діє ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя :