АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Перепелюк Л.М., Лисака І.Н.

секретар: Костюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3», відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого виступає ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3», відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15.01.2014 року визнано договір-купівлі продажу з прилюдних торгів від 16.12.2009 року житлового будинку, загальною площею 67,70 кв. м., з належними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Сагайдачного, 24 в с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області, що укладений між позивачем ОСОБА_1 та відділом державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції, оформленого протоколом за № 259061 проведення прилюдних торгів по реалізації майна, що належить ОСОБА_5, недійсним.

________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 22ц/794/643/2016р. Головуючий у І інстанції: Нестеренко Є.В.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач: ОСОБА_3

Визнано незаконним та скасовано акт головного державного виконавця відділу ДВС Кіцманського РУЮ від 25.12.2009 року про реалізацію арештованого майна з прилюдних торгів, що належить ОСОБА_5. Свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, що видане позивачу ОСОБА_1 02.02.2010 року приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 229 визнано недійсним. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 26.02.2014 року апеляційну скаргу відхилено, а рішення Кіцманського районного суду від 15.01.2014 року залишено без змін.

Вважав, що його позбавлено власності на майно, що було набуте ним на прилюдних торгах, зокрема на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами , тому 10.09.2015 року він звертався із заявою-зверненням до відповідача, про повернення сплачених коштів в розмірі 222 112,20 гривень. Однак, відповідач кошти позивачу не повернув, тому вважав, що його право порушене.

Зазначав, що ним повністю сплачено вищезазначену суму та згідно протоколу за № 259061 та ОСОБА_3, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції Чернівецькій області, ним придбано даний будинок, та отримано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що зареєстровано в реєстрі за № 229. Однак у звязку із участю в торгах лише одного покупця, відповідно до вимог ст..ст.203,215 ЦК України договір купівлі-продажу повинен бути визнаний недійсним, що фактично відбулося та підтверджено судовими рішеннями. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Сторонами оскаржуваного договору були ОСОБА_1 та ВДВС Кіцманського РУЮ, а банк був кінцевим отримувачем сплачених коштів, просив суд стягнути з ПАТ «ОСОБА_2 банк ОСОБА_3» та відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції на його користь кошти в розмірі 204054,01 гривень, інфляційні, за період з 01.03.2014 року по 01.01.2016 року, в розмірі 127533,76 гривень, 3% річних, за період з 01.03.2014 року по 01.01.2016 року, в розмірі 11222,97 гривень, різницю між фактично сплаченою ьа фактично отриманою в розмірі 7345,99 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, судові витрати по справі.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1, в інтересах якого виступає ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 березня 2016 року скасувати, оскільки вона ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено доказів по справі, не встановлено всі обставини по справі, оскільки вважає, що подана ним позовна заява жодним чином не порушує права чи інтереси банку, так як банк був кінцевим отримувачем сплачених ним коштів на виконання договору купівлі-продажу іпотечного майна, що фактично був визнаний недійсним, тому повинен повернути йому кошти, які банком були отримані внаслідок проведення торгів в рамках виконавчого провадження де банк був стягувачем.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

ОСОБА_6 ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, якщо неповно зясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно виконавчого листа Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.01.2009 року по цивільній справі за позовом ВАТ «Райффайзен Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором кредиту судом стягнуто солідарно з відповідачів на користь ВАТ «ОСОБА_2 - в особі Чернівецької дирекції «ОСОБА_2 ОСОБА_3» всю суму заявленого позову 222112 гривень 20 копійок.

Постановою про відкриття виконавчого провадження відділу ДВС Кіцманського РУЮ ВП № 12800222 від 15.05.2009 року по вказаному виконавчому листу боржнику ОСОБА_7 надано строк до 22.05.2009 року сплатити стягувачеві суму боргу.

ОСОБА_6 п. 1.1 Договору за № 259061 про надання послуг по організації і проведенні прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки) від 28.08.2009 року укладеним між відділом ДВС Кіцманського РУЮ та ТзОВ «ЮНОР», предметом договору здійснення Сторонами дій, пов'язаних з виконанням умов Генерального договору по реалізації арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень за № 2 від 24.12.2008 року з надання послуг по реалізації арештованого (предмета іпотеки), на яке звернено стягнення державним виконавцем при примусовому вик: рішень судів та інших органів (посадових осіб), шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Відповідно до протоколу за № 259061 проведення прилюдних торгів по реалізації майна, що належить ОСОБА_5 від 16.12.2009 року, у торгах брав участь позивач ОСОБА_1 Розмір коштів, який повинен внести переможець торгів протягом десяти днів, з дня затвердження протоколу, не враховуючи дня проведення прилюдних торгів, вихідних і святкових днів, за винятком раніше внесеного гарантійного внеску, у розмірі 205058 гривень 21 копійки без урахування ПДВ перераховуються на поточний рахунок одержувача Спеціалізованої організації ТзОВ «ЮНОР».

З меморіального ордеру за № 1 від 24.12.2009 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 перерахував кошти в сумі 205058 гривень 21 копійку на рахунок ТзОВ «ЮНОР» згідно протоколу проведення прилюдних торгів по реалізації майна, що належить ОСОБА_5.

Як вбачається з платіжного доручення №1969 від 11 січня 2010 року ТОВ «ЮНОР» перерахувало ЧОД ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» кошти в розмірі 204054,01 грн. за реалізацію нерухомого майна (предмета іпотеки) боржника ОСОБА_5 (а.с.82).

ОСОБА_6 п. 1.1 ОСОБА_6 за № 259061 приймання-передачі наданих послуг по реалізації і арештованого державними виконавцями майна від 25.12.2009 року ТзОВ «ЮНОР» та відділ ДВС Кіцманського районного управління юстиції, на виконання договору від 28.08.2009 року за № 259061 про надання послуг з реалізації арештованого майна (далі - ОСОБА_6), укладеного згідно із заявкою від 11.08.2009 року, Спеціалізована організація надала послуги з продажу майна (шляхом продажу на прилюдних торгах): житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які складаються з житлового будинку цегляного, житловою площею 54,90 кв. м, загальною площею 67,70 кв. м, зазначений в плані під літерою «А», літня кухня під літерою «Б», загальною площею 25,80 кв. м, сараї під літерами В, Г, Е, Ж, И, підвали під літ. Під. Пд. 1, вбиральні під літ. З, загальною площею 1,10 кв.м., колодязь та огорожа №1-2, що знаходяться за адресою с. Мамаївці вул.. П.Сагайдачного,24 Кіцманського району Чернівецької області.

ОСОБА_6 про реалізацію арештованого майна з прилюдних торгів, переможцем прилюдних торгів є єдиний їх учасник позивач ОСОБА_1, який 24.12.2009 року сплатив 205058 гривень 21 копійку за вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та відповідно до Свідоцтва від 02.02.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 229, посвідченого приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_9, позивачу ОСОБА_1 належить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області в цивільній справі за № 2-1123/12 від 15.01.2014 року за позовом ОСОБА_5К, в інтересах якої за довіреністю діє ОСОБА_7, до ОСОБА_1, відділу державної виконавої служби Кіцманського районного управління юстиції, Товариства з обмеженю відповідальністю «ЮНОР», третої особи - Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_10 ОСОБА_3» про визнання недійсним договору купівлі- продажу житлового будинку з прилюдних торгів, про визнання свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, про визнання незаконним та скасування акту про реалізацію майна з прилюдних торгів, позовні вимоги задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 26.02.2014 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області в цивільній справі за № 2-1123/12 від 15.01.2014 року залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що відповідачі не є сторонами договору купівлі-продажу, тому відсутні підстави для стягнення з них грошових коштів.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

У разі визнання публічних торгів недійсними, у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору організатор торгів та їх переможець.

За змістом ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, тому суду першої інстанції необхідно було встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення торгів, який визнано недійсним.

Сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець (ст. 655 ЦК України).

Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт.

Продавцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і державний виконавець, від імені якого могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів.

Відповідно до п. 3.1 Тимчасового положення, орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

За своєю природою такі договори, як правило, є договорами комісії (ст. ст. 1011-1013 ЦК України).

Якщо спеціалізована організація виступає від власного імені на підставі договору комісії, укладеного з виконавчою службою, то стороною договору купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є спеціалізована організація.

Якщо ж, на підставі укладеного спеціалізованою організацією з виконавчою службою договору, ця організація під час укладення на торгах договору купівлі-продажу виступає не комісіонером, а представником виконавчої служби, то стороною такого договору є остання.

Оскільки відносини між виконавчою службою та спеціалізованою організацією регулюються саме укладеним між ними договором, то в кожному конкретному випадку, виходячи з його умов, слід знаходити відповідь, хто саме є продавцем за укладеним на торгах договором і до кого може звернутися покупець з вимогою про повернення коштів у разі недійсності такого договору купівлі-продажу із застосуванням правового механізму, передбаченого ст. 216 ЦК України.

ОСОБА_6 з умовами п.1.1 договору №259061 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (іпотеки) від 28.08.2009 року між відділом ДВС та ТзОВ «ЮНОР», предметом такого є здійснення сторонами дій, повязаних з виконанням умов генерального договору про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень №2 від 24 грудня 2008 року з надання послуг по реалізації арештованого майна шляхом його продажу на прилюдних торгах, на яке звернено стягнення державним виконавцем при примусовому виконанні рішень судів та інших органів.

Пунктом 1.2. цього договору визначено, що відділ ДВС доручає спеціалізованій організації реалізацію арештованого державним виконавцем нерухомого майна, а спеціалізована організація здійснює його реалізацію на прилюдних торгах у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження », іншим законами та нормативно-правовими актами України (а.с.125).

Крім того, суд першої інстанції в порушення ст..ст.212-215,316 ЦПК України не встановив правовідносини між сторонами, не врахував наявні в матеріалах справи докази на підтвердження того, що кошти після проведення прилюдних торгів було перераховано на банківський рахунок спеціалізованої організації, яка в свою чергу перерахувала кошти на рахунок ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», що підтверджується платіжним дорученням №1969 від 11.01.2010 року (а.с.82), що свідчить про укладення між сторонами договору комісії.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином не перевірив умов укладеного між ВДВС та спеціалізованою організацією договору, не встановив характеру правовідносин між ними, не врахував те, що ТОВ «ЮНОР» під час укладення на прилюдних торгах договору купівлі-продажу виступав від власного імені, як комісіонер, на підставі договору комісії.

Колегія суддів приходить до висновку, що грошові кошти у розмірі 205058,21 грн. підлягають стягненню з ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», враховуючи наступне.

Прилюдні торги з продажу арештованого майна є багатостороннім правочином і належить до угод купівлі-продажу, де платником коштів за реалізоване нерухоме майно був ОСОБА_1, а безпосереднім кінцевим одержувачем та набувачем спірної суми цих коштів є ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3».

Разом з тим факт набрання рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15.01.2014 року про визнання прилюдних торгів недійсними, свідчить про те, що відпала правова підстава знаходження спірної суми у відповідача ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» як стягувача у процедурі реалізації з прилюдних торгів арештованого іпотечного майна в ході виконавчого провадження.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що якщо продавець за недійсним договором в подальшому відчужив отримані в результаті недійсної угоди майно або кошти третій особі, то у відносинах із набувачем таких майна чи коштів, покупець може використати лише речово-правовий спосіб захисту, що полягає у витребуванні майна з чужого незаконного володіння, оскільки вони (колишній власник такого майна чи коштів і нинішній їх володілець) не перебували в жодних договірних (зобов'язальних) відносинах один з одним.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», яке отримало кошти в реалізації нерухомого майна на прилюдних торгах, не мало та немає жодних договірних відносин із позивачем, не залучалося до організації публічних торгів, не приймало участь у них в якості покупця чи продавця, не проводило жодних дій, які прямо чи опосередковано могли вплинути на визнання торгів недійсними, а тому твердження представника відповідача про те, що кошти в розмірі 205058,21 грн. були отримані банком на законних підставах є безпідставними.

Аналіз даної правової норми дає можливість зробити висновок, що особа, яка набула майно (грошові кошти) за рахунок іншої особи у цілком законний спосіб, зобов'язана його повернути цій особі у випадку, коли підстава набуття такого майна згодом відпала.

Отже, встановивши наведені обставини та давши їм правову оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що саме відповідач ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» після визнання прилюдних торгів недійсними, зобов'язаний повернути грошові кошти, які він отримав від спеціалізованої організації в сумі 205058,21 грн., позивачу по справі ОСОБА_1, оскільки підстав для їх перерахування стягувачу - банку відпала.

Що стосується посилань апелянта про стягнення на його користь інфляційних витрат, 3% річних та різниці між фактично сплаченою сумою та фактично отримано, то такі вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають враховуючи наступне.

Так, ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Положеннями ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача відсотків за користування чужими коштами, позивач здійснив нарахування цих процентів із застосуванням аналоги закону на підставі приписів ст.ст. 624,625 ЦК України, якою передбачено, що за порушення зобовязання встановлено неустойку або інфляційні, відповідно такі підлягають стягненню у повному розмірі, незалежно від виконання основного зобовязання.

Відповідно до частини 1 статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відтак, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин, як вбачається із правової позиції Верховного Суду України від 20.08.2013 року у справі № 5016/1355/2012.

Суд приходить до висновку, що невиконання зобовязання та зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави є різними за своєю правовою природою видами договірних та позадоговірних зобов'язань, регулюють різні види правовідносин, тому застосування до спірних правовідносин положення ст.ст. 624,625 ЦК України є безпідставним. Окрім того, правовідносини які виникли між сторонами пов'язані із купівлі-продажу майна на публічних торгах, а не з виконанням зобовязання.

Окрім того, колегія суддів враховує, що на момент проведення публічних торгів та за їх результатами, грошові кошти позивачем були сплачені добровільно, на виконання договору, який може бути укладений в майбутньому. В той же час, на момент перерахування коштів у відповідача ВДВС були наявні правові підстави для цього, а тому банк не несе відповідальності за неправомірні дії осіб, з вини яких прилюдні торги визнано недійсними.

Відносно вимог щодо стягнення моральної шкоди, то такі задоволенню не підлягають.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розяснено , що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

ОСОБА_6 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач обґрунтовував позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень тим, що в результаті тривалих неправомірних дій відповідачів, а саме відмови у поверненні сплачених ним грошових коштів, усвідомлення втрати свого майна призвело до душевних страждань, перебування у постійній нервовій та психологічній напрузі.

У відповідності до вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України судом слід зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями чи бездіяльністю вони заподіяні, з чого виходив позивач при встановленні суми завданої йому моральної шкоди.

У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В свою чергу, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів щодо дійсності завдання йому моральної шкоди, та наявності причинно-наслідкового звязку між заподіяною шкодою та отриманими моральними стражданнями.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір на загальну суму 4306,30 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого виступає ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 березня 2016 року, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3», відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області про стягнення грошових коштів, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 205 058 (двісті п'ять тисяч пятдесят вісім) гривень 21 копійку.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір на загальну суму 4306,30 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: