Справа № 366/453/15-ц Головуючий у І інстанції Гончарук О. П.
Провадження № 22-ц/780/3492/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 31.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Іванової І.В.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області, третя особа: Управління держземагенства України в Іванківському районі Київської області про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що його батьку, ОСОБА_4 на праві власності належав будинок по вул. Леніна, 36 у селі Феневичі Іванківського району Київської області.

20.10.2007 року ОСОБА_4 помер, але ще за своє життя склав на імя позивача нотаріально посвідчений заповіт від 04 травня 2006 року на все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, що буде належати спадкодавцю на день смерті, і на яке за законом він матиме право.

У встановлений законом строк позивач звернувся до держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, але в той час дізнався, що будинок спадкодавця, який є спадковим майном, був відчужений останнім за життя на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 19.07.2006 року на користь ОСОБА_3, якій на підставі рішення 23 сесії V скликання Феневецької сільської ради Іванківськогого району Київської області № 369 від 25 червня 2008 року було передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1558 га під цим будинком. Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на імя ОСОБА_3 19.05.2010 року, серії ЯЖ № 658236.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 28 лютого 2012 року, що 15 жовтня 2012 року договір купівлі-продажу від 19.07.2006 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Ющенко, реєстровий № 3481, визнано недійсним.

Таким чином будинок є спадковим майном, на яке позивач має право.

Будинок не належить на праві власності ОСОБА_3 у звязку з чим остання незаконно приватизувала земельну ділянку під ним, тому позивач просив визнати недійсним виданий на імя відповідача державний акт на спірну земельну ділянку, оскільки це порушує права позивача на землю, а також просив визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі у звязку з порушення норм матеріального та процесуального права позивач просить рішення суду скасувати і його позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 травня 2006 року ОСОБА_4 було вчинено заповіт, відповідно до якого останній все своє майно, що буде належати йому на день смерті і на, що він за законом буде мати право заповів ОСОБА_2 (позивач).

19 липня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: с. Феневичі, вул.. Леніна, 36, Іванківського району Київської області, а отже вищезазначене майно не охоплювалось заповітом.

19 травня 2010 року ОСОБА_3 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку 0,1558 га. на підставі рішення Феневицької сільської ради № 396 від 25 червня 2008 року.

20 жовтня 2007 року ОСОБА_4 помер.

Рішенням Іванківського районного суду Київської від 28 лютого 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2012 року, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 19 липня 2006 року, що знаходяться за адресою: с. Феневичі, вул. Леніна, 36, Іванківського району Київської області було визнано недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частину будинку №36 по вул. Леніна, с. Феневичі Іванківського району Київської області в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5.

Отже, інша 1/2 частина будинку №36 по вул. Леніна, с. Феневичі Іванківського району Київської області в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 належить ОСОБА_2.

Земельна ділянка, на якій розташований вищезгаданий будинок не була приватизована на час відкриття спадщини та не входила до спадкової маси, і з 19 травня 2010 року є власністю ОСОБА_3.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в ст.140 ЗК України і він є вичерпним.

Однак, ст.140 ЗК України встановлює перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто у встановленому законом порядку. Разом з тим у даній справі, судом встановлено, що ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку на підставі рішення Феневицької сільської ради №396 від 25 червня 2008 року, яке не скасоване та є чинним.

Таким чином суд першої інстанції вважав, що відповідач ОСОБА_3 не може бути позбавлена права власності на земельну ділянку, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про припинення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку відмовив, оскільки підстав задовольняти вимоги позивача ОСОБА_2, що стосуються скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання за ним права власності на земельну ділянку у суду не має, так як дані вимоги є похідними від інших позовних вимог та ґрунтуються на тих самих доказах.

Такий висновк суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязани діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог абзацу першого пункту 12 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

З матеріалів справи вбачається, що після смерті спадкодавця позивач відповідно до поданої до держнотконтори заяви про прийняття спадщини прийняв у спадщину на підставі заповіту 1/2 частину будинку по вул. Леніна, 36 у селі Феневичі Іванківського району Київської області, але не оформив у звязку із спором з відповідачем щодо спадкового майна в судовому порядку.

Інша 1/2 частина цього будинку на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року належить ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_5, дружини померлого ОСОБА_4, як частина спільної сумісної власності подружжя.

На підставі рішення 23 сесії V скликання Феневецької сільської ради Іванківськогого району Київської області № 369 від 25 червня 2008 року ОСОБА_3, як власнику будинку по вул. Леніна, 36 у селі Феневичі Іванківського району Київської області, було передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1558 га під цим будинком. Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на імя ОСОБА_3 19.05.2010 року, серії ЯЖ № 658236.

Будинок та земельна ділянка знаходяться у межах населеного пункту.

Земельна ділянка Феневецькою сільською радою Іванківськогого району Київської області передана відповідачу відповідно до ст. ст. 116,118 ЗК України і підстав для відмови в цьому на момент прийняття рішення у компетентного органу не було.

Земельна ділянка передана у власність за рахунок земель територіальної громади.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин в тій частині, що земельна ділянка на відповідній правовій підставі знаходилася у померлого ОСОБА_4 в користуванні, позивачем не надано.

За таких обставин Феневецька сільська рада Іванківськогого району Київської області надавши відповідачу земельну ділянку діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі, і з видачею державного акту на право власності і на момент його видачі прав користування земельною ділянкою позивача не порушував, ця обставина позивачем не доведена.

У звязку з цим із вказаних у позові підстав для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку не має.

У даних правовідносинах спірний держакт є лише документом, що посвідчує право і вимоги про його недійсність мають розглядатися разом із вимогою про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування з інших підстав, тому доводи апеляційної скарги в цій частині щодо переходу права власності на земельну ділянку в звязку з набуттям права власності на будинок не грунтуються на вимогах закону, оскільки ця обставина є підставою для набуття права власності на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства на загальних підставах, у встановленому законом порядку, після визнання недійсним рішення про передачу землі ОСОБА_3, а не у судовому порядку.

З цих підстав не підлягають задоволенню також вимоги позивача про припинення права власностіта про визнання права власності на спірну земельну ділянку, оскільки таке звернення є не тим способом захисту порушених прав, а доводи про те, що до позивача як до спадкоємця перейшло право вланості на земельну ділянку безпідставні, оскільки земля на момент смерті спадкодавця не була спадковою масою і право власності на неї має набуватися відповідно до вимог ст. ст. 116,118 ЗК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що такі вимоги як визнання недійсним рішення 23 сесії V скликання Феневецької сільської ради Іванківськогого району Київської області № 369 від 25 червня 2008 року судом першої інстанції не розглядались, в канцелярії така заява не реєструвалась, судовим збором не оплачувалась і суд до спільного розгляду таку вимогу не обєднував, в звязку з чим в цій частині така вимога, заявлена в апеляційній скарзі, розгляду не підлягає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді