Справа № 451/525/16 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/783/6105/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів cудової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р..

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Визнано договір фінансового лізингу №004103 від 10 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» нікчемним.

Застосовано наслідки нікчемного правочину.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_3 суму грошових коштів 20000 грн.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія «Еталон» на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.

Рішення оскаржив директор ТзОВ ««Лізингова компанія «Еталон» ОСОБА_4. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що при укладенні договору дотримані умови, визначені ЗУ «Про фінансовий лізинг», тому відсутні підстави для визнання правочину недійсним, передбачені ст. 215 ЦК України, при цьому лізингоодержувач погодилась з усіма умовами договору під час його підписання і здійснила оплату комісії. Звертає увагу, що послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах не мають жодного відношення до фінансового лізингу, оскільки регулюються різними нормативними актами. Діяльність з надання послуг фінансового лізингу не ліцензується. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, купівлю-продаж. Крім цього, зазначає, що можливість надавати послуги з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні такої послуги юридичними особами - субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, передбачено Положенням про надання послуг з фінансового лізингу, затвердженого розпорядженням Дерфінпослуг від 22.01.2014 року № 21, відповідно до розділу 2 якого юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими документами, передбачено здійснення такої діяльності та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг. Вказує на те, що ТзОв «Еталон» не є фінансовою установою, однак має право надавати окремі фінансові послуги, що узгоджується з розділом 2 Положення.

Враховуючи особливості, встановлені ст. 806 ЦК України і спеціального ЗУ «Про фінансовий лізинг» договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню, а тому вважає безпідставними твердження суду про те, що договір фінансового лізингу є нікчемним оскільки не був посвідчений нотаріально. Посилання суду на обов»язковість застосування постанови Верховного Суду України від 16.12.2015 року є помилковим та порушує вимоги абзацу 2 частини 1 ст.360-7 ЦПК України, якою передбачено, що суд має право відступити від правої позиції, викладеної у висновках ВСУ, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Зазначає, що ТзОВ «Еталон» належним чином виконує всі умови договору та не допускає жодних порушень, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Додатково наголошує на тому, що судом першої інстанції було порушено положення ч. 1 ст. 121 ЦПК України при відкритті провадження у справі так як позивачем не було сплачено судового збору за подання позовної заяви. Просить рішення скасувати і залишити позов без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперчення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 10 лютого 2016 року між позивачем ОСОБА_3 та Товариством обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» був укладений Договір фінансового лізингу №004103 з додатками.

З умовами даного договору відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді мінітрактора ДТЗ-244 та передати цей трактор у користування позивача, яка у свою чергу зобов'язалась сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 2512 гривень 22 копійки щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_3 отримати мінітрактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат (а.с.8-18).

На виконання даного договору, позивач 10 лютого 2016 року сплатила відповідачу в безготівковій формі кошти у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень із призначенням платежу реєстраційний платіж згідно Договору фінансового лізингу №004103 від 10.02.2016 року (а.с.18).

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що з врахуванням правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15, договір фінансового лізингу вимагає обовязкового нотаріального посвідчення, не дотримання цієї вимоги в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України є підставою для нікчемності такого правочину.

З огляду на те, що укладений між позивачем та відповідачем 10 лютого 2016 року договір фінансового лізингу № 004103 є нікчемним, районний суд дійшов висновку про необхідність застосування наслідків нікчемності правочину шляхом зобов'язання сторін правочину повернути іншій стороні усе те, що вона отримала на виконання такого правочину, відповідно стягнув з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 20000 грн.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства лізинг за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 10.02.2016 року, укладений між позивачем та ТзОВ «Еталон», нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній робот і, наданій послузі. - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що оскільки укладений між позивачем та відповідачем 10 лютого 2016 року договір фінансового лізингу № 004103 є нікчемним, необхідно застосувати наслідки нікчемності правочину шляхом зобов'язання сторін правочину повернути іншій стороні усе те, що вона отримала на виконання такого правочину та стягнув з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 20000,00 грн.

Ухвалюючи рішення, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення, яке ухвалене судом у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.303, 307 ч. 1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: А.В. Ніткевич

ОСОБА_5