Справа № 357/5316/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. ,

при секретарі Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 09.09.2010 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на порушення боржником умов повернення кредиту, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в сумі 28 349,07 грн., яка станом на 29.02.2016 року складається із заборгованості: за кредитом 12 876,90 грн., за процентами по користуванню кредитом 12 647,77 грн., за пенею та комісією 998,25 грн., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксованої частки та 1 326,15 грн. за процентною складовою, а також стягнути 1 378 грн. судових витрат.

В судове засідання представник позивача не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні, подавши письмові заперечення та заяву про застосування строків позовної давності, в задоволенні позову просив відмовити, пояснивши, що обставини підписання відповідачем анкети-заяви від 09.09.2010 року йому невідомі, але умови та правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не погоджувались.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи,судом встановлено наступне.

09.09.2010 року між сторонами у справі укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг (Умов), затверджених наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 року № СП-2010-256, встановлено, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором (п. 2.1.1.12.11 Умов).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 29.02.2016 року перед відповідачем виникла прострочена заборгованість по договору в сумі 28 349,07 грн., що складається із заборгованості: за кредитом 12 876,90 грн.; за процентами по користуванню кредитом 12 647,77 грн.; за пенею та комісією 998,25 грн., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксованої частки та 1 326,15 грн. за процентною складовою.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 29.10.2014 року по справі № 6-169цс14, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В пункті 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року зазначено, що строк позовної давності відносно вимог банку щодо повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку становить 50 років.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦП України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Разом з цим, суд вважає, що наявна в матеріалах справи виписка з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 року № СП-2010-256, не є договором про збільшення позовної давності у розумінні вимог ст.ст. 259, 626 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заборгованість відповідача за кредитним договором виникла починаючи з березня 2011 року.

Враховуючи вищевикладене та оскільки у зв'язку із зверненням позивача до суду із даним позовом лише 30.03.2016 року, тобто після спливу строків позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, суд дійшов висновку за необхідне в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_2