У х в а л а

іменем україни

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Управління майна комунальної власності Сумської міської ради до Сумського міського голови ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, за касаційною скаргою представника Сумського міського голови ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Управляння майна комунальної власності Сумської міської ради звернулося до суду з позовом до Сумського міського голови ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням начальника управління майна комунальної власності ОСОБА_3

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що починаючи з 2005 року посаду начальника управління майна комунальної власності займав ОСОБА_3, який був призначений на неї відповідним розпорядженням міського голови м. Суми.

07 квітня 2014 року Сумський міський голова ОСОБА_2 видав розпорядження № 129-к, яким звальним ОСОБА_3 з роботи з посади начальника управління.

Вказане звільнення визнане незаконним постановою Сумського районного суду Сумської області від 10 листопада 2014 року, яка залишена без змін в визнання незаконним звільнення постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2015 року.

Наслідком прийняття Сумським міським головою незаконного розпорядження про звільнення стало стягнення з Управління майном комунальної власності на користь ОСОБА_3 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2014 року по день фактичного поновлення на роботі.

На виконання вказаного рішення 30 квітня 2015 року Управлінням майном комунальної власності Сумської міської ради виплачено ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2014 року по 18 грудня 2014 року у розмірі 53 162 грн 20 коп.

При цьому виконання судового рішення про поновлення на роботі здійснювалося у примусовому порядку, оскільки розпорядженням Сумського міського голови від 18 грудня 2014 року № 423-к не було вчинено всіх юридично значимих дій для забезпечення ОСОБА_3 доступу до робочого місця, яке знаходиться за юридичною адресою управління. Вказані дії призвели до нових судових процесів .

Посилаючись на вказані обставини, позивач вважав, що незаконними діями Сумського міського голови щодо незаконного звільнення особи завдано Управлінню майна комунальної власності Сумської міської ради, як розпоряднику відповідних коштів міського бюджету, шкоди у розмірі 53 162 грн 20 коп., які і просив стягнути з відповідача.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 07 грудня 2015 року, позовні вимоги Управління майна комунальної власності Сумської міської ради задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Управління майна комунальної власності Сумської міської ради матеріальну шкоду розмірі 53 162 грн 20 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представника Сумського міського голови ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 2005 року посаду начальника Управління майна комунальної власності обіймав ОСОБА_3, який був призначений на цю посаду відповідним розпорядженням міського голови м. Суми.

07 квітня 2014 року Сумський міський голова ОСОБА_2 видав розпорядження № 129-к, яким звільнив ОСОБА_3 із займаної посади начальника управління.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 10 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до міського голови м. Суми ОСОБА_2, Управління майна комунальної власності Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови м. Суми від 07 квітня 2014 року № 129-к про звільнення ОСОБА_3 Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника Управління майна комунальної власності Сумської міської ради. Стягнуто на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 17 921 грн 42 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2015 року апеляційну скаргу міського голови м. Суми ОСОБА_2 задоволена частково. Постанову Сумського районного суду Сумської області від 10 листопада 2014 року скасовано в частині задоволеного позову про стягнення на користь ОСОБА_3 заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 17 921 грн 42 коп. та в частині стягнення з міського голови м. Суми ОСОБА_2 1 827 грн судового збору в дохід держави. Прийнята в цій частині нова постанова, якою стягнуто з Управління майна комунальної власності Сумської міської ради на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2014 року по день фактичного його поновлення на роботі. В іншій частині постанову Сумського районного суду сумської області від 10 листопада 2014 року залишено без змін. Рішення суду набрало чинності.

На виконання судового рішення, у зв'язку з поновленням на роботі, Управлінням майна комунальної власності виплачено ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 53 162 грн 20 коп., що підтверджується довідкою від 05 травня 2015 року № 570.

Згідно із п. 8 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши наведені обставини справі, відповідно до положень ст. ст. 134, 237 КЗпП України дійшли правильних висновків про наявність підстав для стягнення із Сумського міського голови ОСОБА_2 завданої матеріальної шкоди у зв'язку із незаконним звільненням працівника.

Доводи касаційної скарги про те, що шкода повинна бути відшкодована за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом, колегією суддів не приймаються, оскільки такі не відповідають змісту ст. ст. 74, 77 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Також не приймаються доводи касаційної скарги щодо неналежного відповідача у справі, оскільки судом вирішено спір із ОСОБА_2, який займає посаду міського голови, і з нього стягнуто матеріальну шкоду як з посадової особи місцевого самоврядування, діями якої завдано шкоди.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 83 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Сумського міського голови ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова