Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Прилуцька міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на його 1/2 частини, а також визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2008 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу. Вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. У 2012 році у них народилася дочка ОСОБА_7, яку вона записала на своє прізвище, але вказала батьком ОСОБА_6

За час спільного проживання ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2011 року квартиру АДРЕСА_1, яку було зареєстровано за ОСОБА_6, а також автомобіль «Nissan X-Trail», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який також був зареєстрований за ОСОБА_6

9 липня 2014 року ОСОБА_6 було затримано працівниками слідчого управління УМВС України в Кіровоградській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 КК України. На час затримання при складанні протоколу, ОСОБА_6 намагався їй повідомити, що в протоколі він зазначив її як свою дружину. 10 липня 2014 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину. 11 липня 2014 року ОСОБА_6 помер в стінах Кіровоградського СІЗО.

У подальшому тіло ОСОБА_6 було видане їй для поховання, після чого вона перевезла тіло на батьківщину, а саме у с. Гурбинці Пирятинського району Полтавської області, де його й поховала.

У зв'язку з цим ОСОБА_4 просила встановили факт її спільного проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2009 року по день смерті останнього; визнати право спільної сумісної власності її та ОСОБА_6 на: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Nissan X-Trail», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, а також визнати за нею право власності на Ѕ частини цього майна.

У процесі розгляду справи встановивши, що спадкоємцем померлого ОСОБА_6 є його син ОСОБА_5, і останньому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 березня 2015 року № НОМЕР_2, зареєстроване в реєстрі спадкових справ за № 1-831 на спірну квартиру в цілому, позивач також просила визнати це свідоцтво недійсним та скасувати його реєстрацію у спадковому реєстрі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки остання не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог.

Такий висновок судів ґрунтується на правильно встановлених у справі обставинах та вимогах закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко

О.В. Ступак

Колегія суддів: