УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати договір дарування від 15 березня 2004 року житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_5 і ОСОБА_2, недійсним.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року, позов задоволено повністю.

Договір дарування від 15 березня 2004 року житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 - визнано недійсним.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати на сплату судового збору в сумі 487 грн 20 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам

ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Даний висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі

№ 6-9цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14.

Оскільки позивач є особою похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність відповідачів лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачами, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня