АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3147/16 Головуючий 1 інст. - Цвіра Д.М,
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко І.С.,

- Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення збитків, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом і просила стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 матеріальні збитки у розмірі 21 000,00 грн. та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 вказувала, що між нею та відповідачем було укладено договір про надання юридичних та консалтингових послуг № 7/101 від 22.08.2014 року. Умовами договору передбачалось, що відповідач зобов'язується надати необхідні консультації та представляти інтереси позивача у всіх державних органах з метою та кінцевим результатом - зняття обмежень на в'їзд до Російської Федерації. На виконання договору позивачем було внесено відповідачу готівкові кошти у розмірі 21 000 грн., на підтвердження чого відповідачем видано чек.

Строк виконання зобов'язань договором не передбачався, але за усною домовленістю вона максимум через 3 місяці мала би отримати право в'їзду до Російської Федерації. Відповідачем умов договору не виконані, позивач так і не отримала право в'їзду до Російської Федерації. Позивач направила претензію відповідачу, яку останній отримав та визнав і обіцяв повернути одержані ним 21 000 грн. протягом 5 днів, однак і ці зобов'язання не виконав, на день подання позову так і не повернув кошти.

Посилаючись на викладене та норми ст.ст.1,10,22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст.509, 610-612 ЦК України, ОСОБА_3 просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за недоведеністю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначав, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів, викладених в позовній заяві, однак суд не вказує які саме докази не були надані, а також залишається не зрозумілим, чому суд не вважає ненадання послуг збитками та відмовляє в їх стягненні.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представник підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи, надали для огляду оригінали письмових доказів, копії яких долучені до позовної заяви, а оригінали надавалися для огляду в суді першої інстанцій.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, доказом чого є розписка про отримання судової повістки, в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про причину неявки та відношення до позову не повідомив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, а особами, які беруть участь у справі, не заперечується, що між позивачем ОСОБА_3 і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір №7/101 від 22.08.2014 року про надання юридичних та консалтингових послуг.

Відповідно до п.п. 1.1 Договору виконавець зобов'язується на підставі цього договору надати замовнику юридичні та консалтингові послуги відповідно та на умовах цього Договору, а замовник зобов'язується сплатити ці послуги.

Юридичні та консалтингові послуги за предметом договору включають в себе: юридичні консультації по питаннями зняття обмежень на в'їзд на територію Російської Федерації. Представлення інтересів громадянки України ОСОБА_3 у всіх державних органах у зв'язку зі зняттям обмежень на в'їзд на територію Російської Федерації. В залежності від виду послуги виконавець надає послуги шляхом усних консультацій, в тому числі по телефону, шляхом направлення по факсу або електронній пошті документів та необхідних даних; шляхом участі в переговорах та іншим шляхом - п. 2.1 Договору.

Виконавець має право надавати послуги, як особисто, так і шляхом притягнення третіх осіб - п. 2.4 Договору.

Загальна вартість послуг складає 21 000 грн., передплата складає 21 000 грн. Вартість послуг залишається незмінною протягом всього строку дії цього договору - п. 2.5 Договору.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до моменту повного виконання умов цього договору виконавцем - п. 4.1 Договору.

Відповідачем видано чек про оплату вартості послуг у розмірі 21 000 грн. за Договором щодо надання юридичних та консалтингових послуг № 7/101 від 22.08.14 р. (а.с. 7).

Позивачем подана відповідачу претензія в якій вона просить повернути гроші у розмірі 21 000 грн. у зв'язку з невиконання умов Договору (а.с. 9).

Відповідач у відповідь на претензію, письмово зобов'язався провести повернення отриманих коштів, відповідно до договору про надання юридичних та консалтингових послуг № 7/101 від 22.08.14 р. гр. України ОСОБА_3 в розмірі 21 000 грн. протягом п'яти днів з дня його невиконання (а.с. 10).

Позивач стверджує, що до цього часу ФОП ОСОБА_4 зобов'язання не виконав, гроші не повернув.

Відповідач в судове засідання суду першої інстанції не з'явився, про своє ставлення до позовних вимог ОСОБА_3 не повідомив.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивач не надала жодного доказу в обґрунтування своїх доводів, викладених в позовній заяві.

Однак з таким рішення колегія суддів погодитися не може у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Висновок суду про те, що ОСОБА_3 не надала жодного доказу в обґрунтування своїх доводів, викладених в позовній заяві, спростовується рішенням самого суду, в якому викладено обставини, встановлені судом на підставі наданих позивачем письмових доказів.

Отже, вказані докази, які відповідачем не спростовані в суді першої інстанції і в апеляційному суді, свідчать, що між сторонами у зв'язку з укладенням договору виникли зобов'язання, які позивач ОСОБА_3 зі свого боку виконала, оплативши обумовлену договором суму за майбутні послуги, а ФОП ОСОБА_4 зобов'язався їх виконати, однак протягом року не виконав, про що підтвердив своїм листом від 31.08.2015 року та зобов'язався повернути ОСОБА_3 отримані від неї грошові кошти у розмірі 21000 грн., однак і це зобов'язання не виконав.

Пунктом 2.2 укладеного сторонами Договору передбачено, що після надання послуг Виконавець надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг, який містить звіт про виконану роботу і ціну наданих послуг.

Згідно п.2.3 Договору акт приймання-передачі є документом, який підтверджує факт надання послуг, узгодження ціни послуг, повернення засобів.

Строк (термін) виконання зобов'язання за Договором в його тексті сторони не передбачили. Разом з тим, згідно частини 3 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.604 ЦК України зобов'язання припиняються за домовленістю сторін.

Зі змісту направленої ОСОБА_3 боржнику претензії та листа ФОП ОСОБА_4 від 31.08.2015 року вбачається, що ФОП ОСОБА_4 визнав факт невиконання ним зобов'язань (ст.610 ЦК України), що сторони домовилися про припинення зобов'язання з боку ФОП ОСОБА_4 в частині надання визначеного умовами Договору послуг і виникнення у ФОП ОСОБА_4 зобов'язання повернення отриманих від ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 21000 грн. протягом п'яти днів. Однак і це зобов'язання ФОП ОСОБА_4 не виконав.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

За умовами пункту 3.1.4 Договору ФОП ОСОБА_4 зобов'язався повернути грошові кошти, отримані ним у виді оплати передбачених договором послуг у випадку неможливості виконання ним обумовленого договором зобов'язання про надання послуг.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Оскільки відповідачем обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не спростовані, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно наявних в матеріалах справи письмових доказів ОСОБА_3 понесла судові витрати у сумі 1094 грн. 91 коп., які складаються з витрат по оплаті судового збору у розмірі 487 грн.20 коп. за подання позовної заяви та 607 грн. 71 коп. за подання апеляційної скарги. (а.с.11,42).

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 21000 грн. у відшкодування збитків.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1094 грн.91 коп. у якості компенсації судових витрат у виді сплаченого позивачем судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

Н.М. Шаповал