Справа №278/376/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 червня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Дубовік О.М.

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності про визнання права власності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на: садовий будинок загальною площею 69 кв. м., садовий будинок загальною площею 69,30 кв. м. та садовий будинок загальною площею 18,20 кв. м., які розташовані за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Світин, вул. Лісова, буд. 36.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.12.2009 року позивач згідно договору купівлі-продажу №1/12/09 придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр» обєкти будівництва та матеріали для будівництва, що знаходяться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Світин, вул. Лісова, 36, та розміщені на земельній ділянці загальною площею 0,60 га, яка була надана ТОВ «Центр» в оренду для будівництва обєктів сервісного обслуговування

населення на підставі договору оренди землі від 30.05.2008 року.

08.02.2010 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до відповідача, в якій

просила надати їй земельну ділянку площею 0,6000 га. із земель запасу ОСОБА_3

сільської ради, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Світин в оренду.

У 2010 році ОСОБА_2 закінчила будівництво обєктів нерухомості на зазначеній вище земельній ділянці, що підтверджується Сертифікатом відповідності державним будівельним нормам стандартам і правилам №ЖТ000650 від 26.03.2010 року. Зазначений сертифікат свідчить про той факт, що садовий двоповерховий будинок літ. «А», загальною площею 69,00 кв. м., садовий двоповерховий будинок літ. «Б», загальною площею 69,30 кв. м. та садовий одноповерховий будинок літ. «Б», загальною площею 18,20 кв. м., введені в експлуатацію.

Також позивач зазначає, що з період з 2010 року по 2016 рік неодноразово зверталася до відповідача як з письмовими заявами, так і у усній формі щодо передачі їй в оренду вказаної земельної ділянки де розташовані спірні обєкти нерухомості. Та лише в січні 2016 року відповідачем прийнято рішення, яким відмовлено у передачі згаданої земельної ділянки в оренду позивачу.

Крім того, позивач звернулась до Реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області із заявами щодо реєстрації права власності на зазначені обєкти нерухомості, проте 24.02.2015 року отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Вважаючи, що її права як власника порушені, звернулась до суду з позовом про визнання права власності на вказані обєкти нерухомості - садові будинки.

Позивач у судове засідання не зявилася.

Представник позивача 13.06.2016 року подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність; позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 70). У судових засіданнях 10.03.2016 року та 17.05.2016 року позовні вимоги уточнив, підкреслив, що спірні об'єкти ОСОБА_2 введені в експлуатацію, довіритель зверталась до відповідних органів влади з метою реєстрації права власності на об'єкти нерухомості та надання земельної ділянки під збудовані садові будинки, де отримала відмову, а тому вважає, що суд має визнати за останньою право власності на зазначені об'єкти.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Житомирського району Житомирської області у засідання суду 13.06.2016 року не зявився, до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 67). Раніше у судових засіданнях категорично заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що земельна ділянка позивачу під забудову садових будинків не надавалась; зазначив також, що останні не введені в експлуатацію; крім того, земельну ділянку згідно договору від 30.05.2008 року було передано в оренду юридичній особі ТОВ «Центр» з цільовим призначенням для будівництва обєктів сервісного обслуговування населення; скористався правом подати заперечення на позовну заяву у письмовому вигляді (а.с. 61).

Під час судового розгляду встановлено наступні обставини справи.

Згідно договору купівлі-продажі №1/12/09 укладеного 07.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр» і ОСОБА_2 остання придбала обєкти будівництва та матеріали для будівництва, що також підтверджується копією акту №1 приймання-передачі обєктів будівництва та матеріалів для будівництва до Договору № 1/12/09 від 07.12.2009 року та копією накладної № 1194 від 07.12.2009 року (а.с. 6-8).

Обєкти будівництва та матеріали для будівництва знаходяться на орендованій земельній ділянці, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Світин, що підтверджується копією договору оренди землі, укладеного 30.05.2008 року між ТОВ «Центр» та ОСОБА_3 сільською радою Житомирського району та області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.05.2008 року № 10 (а.с. 9-11).

Позивач ОСОБА_2 26.03.2010 року отримала сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер ЖТ 000650, відповідно до якого Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області засвідчує відповідність закінченого будівництва обєкта: садового будинку літ. «А», двоповерхового загальною площею 69 кв. м.; садового будинку літ. «Б», двоповерхового загальною площею 69,30 кв. м. та садового будинку літ. «В» одноповерхового загальною площею 18,20 кв. м., які розташовані за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Світин, вул. Лісова, буд. 36 (а.с.12).

З копії інвентаризаційної справи № 173 на будівлі по вул. Лісовій 36 в с. Світин, Житомирського району (а.с.13-22) вбачається, що 09.03.2010 року Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради виготовлено технічний паспорт на зазначені садові будинки.

Встановлено, що ТОВ «Центр» звернулося 10.02.2010 року з заявою № 011/2010-ю про присвоєння юридичної адреси будівництву обєктів сервісного обслуговування населення земельної ділянки площею 0,6000 га із земель запасу ОСОБА_3 сільської ради (а.с. 29).

Згідно рішення, прийнятого 25.02.2010 року Виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Житомирського району Житомирської області за результатом розгляду клопотання ТОВ «Центр», вирішено присвоїти юридичну адресу незавершених будівництвом обєктів сервісного обслуговування населення: с. Світин, вул. Лісова, 36, Житомирського району (а.с. 28).

Відповідно до рішень державного реєстратора Реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області від 24.02.2015 року позивачу відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на спірні нерухомі обєкти у звязку з тим, що заявником не подано документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку та документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси (а.с. 25-27).

Також судом досліджено копію Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань від 10.06.2016 року № НОМЕР_1 з якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр» припинило свою діяльність за рішенням Господарського суду м. Києва від 13.12.2011 року у звязку з визнанням його банкрутом (а.с. 72-74).

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 року (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою згідно з додатком 1.

Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

У відповідності до п. 20 зазначеного вище нормативного акту сертифікат відповідності є підставою для укладення договорів про постачання на прийняті в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти необхідних для їх функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії тощо, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на зазначений об'єкт.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Відповідно до роз'яснень наданих в п.11 вказаної Постанови суд повинен мати на увазі те, що пунктом 9 Прикінцевих положень Закону № 3038-VІ визначено спрощений порядок прийняття до експлуатації збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них тощо, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт і заяви про прийняття яких подаються до 31 грудня 2012 року.

Пункт 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема передбачає, що орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Крім того, позивачу також не виділялась земельна ділянка під вже збудовані споруди, так як рішенням від 14.08.2015 року ОСОБА_3 сільської ради Житомирського району Житомирської області відмовлено громадянці ОСОБА_2 в передачі у довгострокову оренду земельної ділянки площею 0,60 га в с. Світин по вул. Лісова, 36 (а.с.71).

Проаналізувавши докази у справі, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні необхідні умови для виникнення права власності на спірні обєкти нерухомого майна, отже в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 328, 376, 392 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з моменту отримання його копії через суд першої інстанції.

Суддя: О. М. Дубовік