У Х В А Л А

21 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні жилим будинком та земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 6 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим будинком та земельною ділянкою задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2016 року рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 6 квітня 2016 року в частині зобов'язання ОСОБА_5 зрізати дерева з видаленням коріння, що ростуть вздовж суміжної межі земельних ділянок, та припинити утримувати худобу, свійських тварин, птицю в сараї, розташованому на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_5, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні таких вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

У жовтні 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 317, частини сьомої статті 376 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції, який виходив з того, що захист прав позивача шляхом зобов'язання відповідача зрізати дерева з видаленням коріння та припинити утримувати худобу, свійських тварин, птицю в сараї, розташованому на її земельній ділянці, є передчасним, оскільки позивачем не доведено порушення його прав в цій частині на час розгляду справи. Порушені права підлягають захисту шляхом покладення на відповідача обов'язку щодо перенесення майданчика для компосту та вигрібної ями на відстань, визначену нормами ДБН 360-92 «Планування і забудова сільських та міських поселень».

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року, постановленій в справі про визнання права на приватизацію, встановлення меж земельних ділянок та знесення самовільно збудованих споруд, суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо зобов'язання відповідача знести споруди, розташовані на суміжній межі земельних ділянок сторін. При цьому судом встановлено, що відповідачем розміщено спірні споруди з порушенням норм ДБН 360-92 «Планування і забудова сільських та міських поселень», унаслідок чого порушено право власності позивача на належне володіння, користування та розпорядження своїм майном, що згідно з частиною сьомою статті 376 ЦК України є підставою для знесення такого майна.

Судове рішення, про перегляд якого подано заяву, та надане для порівняння судове рішення суду касаційної інстанції постановлені в справах з різними предметами спорів, підставами позовів та з різним матеріально-правовим регулюванням правовідносин, а також в них встановлено різні фактичні обставини справ, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні жилим будинком та земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук