Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/2748/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Бойко О.Ю.
Провадження № 22-ц/778/4654/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Спас О.В.,

ОСОБА_2

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного м. Запоріжжя від 04 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про визнання частково недійсним іпотечного договору,-

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», про визнання частково недійсним іпотечного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 26 вересня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладено договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Пунктом 12.3. Договору іпотеки визначені умови та порядок стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до п.п. 12.3.1. рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобовязання.

Вважає, що умови, викладені в п.12.3. договору іпотеки порушують її право на справедливий судовий розгляд та обмежують доступ до правосуддя, що суперечить нормам Конституції України, Цивільного кодексу та Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати недійсним договір іпотеки від 26.09.2008 року в частині пункту 12.3.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки №0703/0908/45-182-Z-1 від 26 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк», в частині пункту 12.3.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи 26 вересня 2008 року між позивачкою та ВАТ «Сведбанк» в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладено договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Пунктом 12.3. Договору іпотеки визначені умови та порядок стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до п.п. 12.3.1. рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобовязання.

Звернувшись до суду ,позивачка вважає, що умови, викладені в п.12.3. договору іпотеки порушують її право на справедливий судовий розгляд та обмежують доступ до правосуддя, що суперечить нормам Конституції України, Цивільного кодексу та Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає вимогам ст.ст.213-215 ЦПК України.

Розглянувши справу ,як правову підставу задоволення позову районний суд зазначив одне речення про те, що обов'язок позичальника довести повне виконання Основного зобов'язання для отримання можливості оскаржувати в судовому порядку рішення Іпотекодержателя суперечить нормам Конституції України та Цивільного кодексу та є однією з підстав недійсності правочину.

Висновок суду не ґрунтується на вимогах закону, оцінка доказам по справі у розумінні ст..212 ЦПК України не надана.

Приймаючи рішення про визнання недійсним п. 12.3. Договору іпотеки №0703/0908/45-182-Z-1 від 26 вересня 2008 року (далі - іпотечний договір), укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» судом не враховано, що Розділом І іпотечного договору визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 12.3.1. задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основної зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3 Договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереженні є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджені сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності.

При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем.

При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки.

Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобов'язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 (шестидесяти) робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки.

Сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.12.3. цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстраціі незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов'язання;

12.3.2. Продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, що буде встановлена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. При цьому, сторони домовляються, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем.

Для реалізації іпотекодержателем права звернути стягнення на предмет іпотеки способом, визначеним попереднім абзацом п.п. 12.3.2. цього договору, іпотекодавець, керуючись ст.237-239 Цивільного кодексу України, доручає іпотекодержателю отримувати витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо предмета іпотеки, а також: представляти інтереси іпотекодавця в усіх організаціях та підприємствах незалежно від форми їх власності, у відносинах з будь-якими фізичними та юридичними особами (незалежно від їх форм власності) з питань, пов'язаних із предметом іпотеки, підписувати відповідні заяви та запити, а також отримувати будь-які документи відносно предмета іпотеки.

При цьому іпотекодавець свідчить що, виконання дій, визначених попереднім абзацом п.п.12.3.2. цього договору, здійснюється іпотекодержателем на підставі цього договору, без отримання будь-якої окремої довіреності.»

Згідно до ч. З ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Згідно ст. 37 Закону України "Про іпотеку" рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до ст. ст. 203,215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 року № 5: «з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання».

На підставі вищенаведеного , визнання судом першої інстанції недійсним п. 12.3. іпотечного договору з мотивів порушення прав позивача на оскарження рішення Іпотекодержател про реєстрацію права власності в судовому порядку, фактично призвело до позбавлення відповідача права звернення стягнення на предмет іпотек шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання,що суперечить вимогам Закону.

Заявлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст..88 ЦПК України з позивача підлягають стягненню понесені судові витрати за подання апеляційної скарги.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи ,доказам по справі дана неналежна оцінка і тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307,309,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2016 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішенням за яким :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про визнання частково недійсним іпотечного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» понесені судові витрати в сумі 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: