АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3096/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 644/4867/15-ц Саркісян О.А.
Категорія: сімейні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Малінської С.М., Бровченка І.О.,

За участі секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, тертя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила позбавити його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тривалий час не бажає з ним спілкуватися, не утримує його, не займається вихованням та розвитком, не піклується про фізичний та духовний розвиток.

Відповідач подав зустрічний позов, в якому просив зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати йому в вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши способи його участі як особисте спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв'язку, визначити дні побачень щосуботи та щонеділі з 10 до 18 години.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 243 грн. 60 к.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначення порядку та способу його участі у вихованні сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 за первісним позовом та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні рішення керувався одними доказами та не брав до уваги інші, що свідчить про неповне з'ясування обставин, що мають значення по справі. Судом взагалі не взято до уваги встановлені в судовому засіданні факти, що ОСОБА_2 не алкоголік, не наркоман ( на обліку не знаходиться), не веде асоціальний образ життя, судимостей не має, позитивно характеризується за місцем колишньої роботи.

Судом першої інстанції взагалі не досліджувалось його ставлення до дитини, та дитини до нього як батька, що на його думку є недопустимим при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав.

Крім того, апелянт зазначив, що 09.09.2015 року ним було подано заяву до органу опіки і піклування, щоб Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вирішило питання про встановлення порядку спілкування його з сином та просив визначити час для такого спілкування.

Також, апелянт зазначив, що від сплати аліментів не ухилявся, в міру своїх фінансових можливостей виконує батьківські обов'язки, сплачуючи щомісяця посильну суму відповідно до рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В даному ж випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не відповідає цим вимогам процесуального закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції виходив з того, що позив ОСОБА_3 є обґрунтованим, а позовом ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів на обгрунтування заявлених позовних вимог .

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Крім цього, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан( ст. 150 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.03.2014 року про розірвання шлюбу встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з листопада 2013 року спільне господарство не ведуть, проживають окремо.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надало висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому зазначено, за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За правилами ст.19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що умови проживання відповідача ОСОБА_5 для вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав, органом опіки та піклування не перевірялися, на засідання комісії відповідач не запрошувався, крім цього, надаючи висновок щодо недоцільності встановлення порядку участі батька ОСОБА_5 у вихованні малолітнього сина, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради вважали недоцільним встановлення порядку участі, оскільки ними вже було надано висновок щодо позбавлення батьківських прав.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції, представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради жодного разу в судове засідання не з»явився, тому суд розглянув справу на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Відповідно до п.15 Постанова позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В рішенні ЄСПЛ по справі "Сахін проти Німеччини" (08.07.2003 року), Європейський суд зазначав, що компетентні національні суди, відмовляючи задовольнити прохання заявника щодо організації побачень з дитиною, посилалися на твердження заявника та матері дитини, показання свідків, на зауваження Вісбаденського (Wiesbaden) управління у справах молоді та на висновки експертів. Вони також взяли до уваги напружені стосунки між батьками і встановили, що контакти не відповідатимуть інтересам дитини. Суд не мав сумніву в тому, що ці підстави були доречними. Однак, на думку Суду, те, що німецькі суди не заслухали дитину, свідчить, що заявника не було достатньою мірою залучено у провадження, пов'язане з наданням доступу до дитини. Необхідно було, щоб компетентні суди, встановивши безпосередній контакт з дитиною, уважно розглянули питання про те, що належним чином відповідає її основним інтересам. Реґіональний суд не повинен був спиратися на розпливчасті показання експерта щодо ризиків, з якими пов'язане опитування дитини, адже суд навіть не розглянув можливості вжити для цього спеціальних заходів, з огляду на ранній вік дитини.

У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).)

В матеріалах справи немає доказів того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання сина і тому підстав для задоволення позову щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не має.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо встановлення часу спілкування з дитиною, судова колегія приходить до висновку, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина. Не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо. Спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини ( періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку та інше), місце та час їхнього спілкування.

Враховуючи вік дитини, обставини справи, поведінку обох батьків, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визначення способів участі батька у вихованні дитини підлягають задоволенню частково.

Судова колегія вважає за можливе визначити дні побачень батька, ОСОБА_2, з дитиною, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожну першу та третю суботу щомісяця з 10 до 18 години без присутності матері та кожну другу та четверту неділю щомісяця з 10 по 18 години без присутності матері, а також, надати можливість без обмеженого спілкування засобами телефонного зв'язку ОСОБА_2 з сином, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати ухвалити нове.

Таким чином, керуючись 303, 304, 307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, тертя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити дні побачень батька, ОСОБА_2, з дитиною, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожну першу та третю суботу щомісяця з 10 до 18 години без присутності матері та кожну другу та четверту неділю щомісяця з 10 по 18 години без присутності матері.

А також, надати можливість без обмеженого спілкування засобами телефонного зв'язку ОСОБА_2 з сином, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: