Провадження № 2/127/4429/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

15 червня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проспера-А.В.», Приватного підприємства «Інком-В.С.» про розірвання договорів, стягнення коштів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «Проспера-А.В.», ПП «Інком-В.С.» про розірвання договорів, стягнення коштів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 119 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху з метою усунення недоліків.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Суд звертає увагу, що з 01 вересня 2015 року Закон України «Про судовий збір» діє у новій редакції, відповідно до якої пільги споживачів за подання до суду позовів, пов'язаних з порушенням їхніх прав, виключений.

Щодо посилання позивача на звільнення її від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд зауважує, що спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір». Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Отже, з 01 вересня 2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом.

Щодо наявності такої норми в Законі України «Про захист прав споживачів», то слід зауважити, що на день подання позову діють нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному регулюють питання оплати судового збору. Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-рп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позивачу належить сплатити судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви як майнового (стягнення коштів), так і немайнового характеру (визнання недійсним договорів (2 вимоги) та відшкодування моральної шкоди), за ставкою і в розмірах визначених частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір». При цьому слід звернути увагу, що у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ст.6 Закону України «Про судовий збір»).

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні: отримувач коштів: УДКСУ у м. Вінниці, 22030101; код ЄДРПОУ банку: 38054707; банк: ГУ ДКСУ у Вінницькій області; МФО: 802015; рахунок: 0002.

Крім того, відповідно до п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Як вбачається з позовної заяви, позивач, посилаючись одночасно на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 215, 548 ЦК України, просить визнати недійсним договори, укладені 11.05.2016 року між сторонами, стягнення коштів за невиконання умов договору та відшкодування моральної шкоди. При цьому позовна заява іменована як «розірвання договорів».

Слід звернути увагу позивача, що вимоги про припинення правовідношення, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної шкоди та інші є самостійними способами захисту порушеного права та регулюються окремими положеннями чинного законодавства. Тобто позивач, вказуючи на відносини, що склалися між сторонами у сфері споживання товарів, робіт та послуг та зазначаючи про розірвання договорів та стягнення коштів за невиконання зобовязань, в їх обґрунтування не зазначає відповідних обставин обумовлених Закон України «Про захист прав споживачів», як на підставу захисту порушеного права. Також, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання договорів недійсними на загальних засадах ЦК України позовна заява не містить зазначення по кожному із договорів підстав визнання договору недійсними у відповідності до положень ст. 215 ЦК України (наявність обставин, визначених ч. 3,5,6 ст. 203 ЦК України по кожному із договорів окремо). При цьому суд відмічає наявність двох різних договорів з різними предметами.

Позивачу слід визначитися зі своїми вимогами та відповідно викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази, що підтверджують кожну обставину. До того ж слід звернути увагу на право вибору різних способів захисту порушеного права: чи розірвання договорів та стягнення коштів у звязку з невиконанням зобовязань, чи визнання договорів недійсними, які є взаємовиключаючими.

До того ж слід звернути увагу, що відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Заявляючи вимогу про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, саме позивачу слід визначитися до кого із відповідачів заявлені вимоги та діями якого із відповідачів заподіяна їй моральна шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 121 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проспера-А.В.», Приватного підприємства «Інком-В.С.» про розірвання договорів, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, визнання договорів недійсними залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше пяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: