Справа № 454/1549/15 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2834/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 19 лютого 2016 року позов задоволено. Розділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 та земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0564 га кадастровий номер НОМЕР_1, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки наданої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0564 га кадастровий номер НОМЕР_1 розташованої за адресою по АДРЕСА_1.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій з урахуванням додаткового обґрунтування представника - ОСОБА_3 зазначає, що судом не взято до уваги пояснення відповідачки та її представника ОСОБА_5 щодо походження коштів на придбання спірного майна та покази допитаної в судовому засіданні у якості свідка матері, ОСОБА_6, яка показала, що вона, перебуваючи на заробітках, постійно передавала відповідачці гроші на придбання спірного будинку. Вказує, що факт передачі коштів ОСОБА_7 для купівлі спірного будинку підтверджується квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи, а також показами допитаного у судовому засіданні сина відповідачки ОСОБА_8, який підтвердив, що спірний будинок придбаний за кошти бабусі, ОСОБА_6, які вона вислала працюючи на заробітках за кордоном, і також зазначив, що позивач ремонту у будинку не робив, оскільки будинок був придбаний вже з ремонтом. Звертає увагу, що спільний будинок був придбаний відповідачкою під час перебування у шлюбі, але за кошти, які належали їй особисто.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 лютого 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати по справі покласти на позивача.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 215-216), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 10 серпня 2005 року.

Матеріалами справи встановлено, що згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 січня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 8)

Згідно договору купівлі-продажу від 08 червня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І., ОСОБА_10 від імені якої діяла ОСОБА_11 продала ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями № АДРЕСА_1, та земельну ділянку надану обслуговування нежитлового будинку і господарських будівель, мірою 0,0564 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Загальна вартість відчужуваного майна становить 78 781, 00 грн. (а.с. 4-5)

Відповідно до витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2007 року, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності будинок за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 6)

Як вбачається із довідки про склад сім'ї від 01.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 прописані ОСОБА_2, як власник та її дочка - ОСОБА_12 (а.с.142)

Згідно довідки Голопристанської ВК №7 від 19.03.2005 року позивач відбував покарання у місцях позбавлення волі з 20 березня 2002 р. по 19 березня 2005 року (а.с. 75)

Як вбачається із Довідки до акта огляду МСЕК № 869278 ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи загального захворювання. Інвалідність йому встановлено на строк до 01 серпня 2015 року. (а.с. 96)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 районний суд виходив з того, що майно придбане подружжям ОСОБА_4 за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя та частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Покликання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, ще районний суд не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_6, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки як вбачається із показів ОСОБА_6 вона передавала кошти для того, що дочка могла купити цей будинок для своїх дітей, однак як вбачається із матеріалів справи спірний будинок куплений ОСОБА_2 та оформлений на неї.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що спільний будинок був придбаний відповідачкою під час перебування у шлюбі, але за кошти, які належали їй особисто, колегія суддів вважає такими, що не підтверджені належними доказами.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судовою колегією ОСОБА_2 навчалась у 2007 році у Рівненському державному гуманітарному університеті і отримала повну вищу освіту за за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти. Мова та література (англійська, французька)», що підтверджується копією диплому (а.с. 227). Окрім того ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак доказів того, що вона отримувала доходи не надала суду.

Докази, що в неї були наявні особисті кошти для покупки будинку в матеріалах справи не містяться.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська