Справа № 456/2853/11 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/6730/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: представника ДП "Санаторій "Моршинський" ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Санаторій "Моршинський" на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Державного підприємства "Санаторій "Моршинський", директора Державного підприємства "Санаторій "Моршинський" ОСОБА_5 про стягнення середньої зарплати за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із указаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 працював на Державному підприємстві "Санаторій "Моршинський на посаді лікаря-ендоскопіста і був звільнений з роботи 17 вересня 2009 року за п.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідач не провів з ним своєчасного розрахунку при звільненні, а саме: розрахункові кошти йому були виплачені лише 19 вересня 2009 року, що є порушенням вимог ст.116 КЗпП України.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 01 червня 2016 року, позивачі на підставі ст.117 КЗпП України просили стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 137 861,79 гривень за період з 17 вересня 2009 року по день постановлення рішення по справі.

Також на підставі ст.625 ЦК України позивачі просили стягнути на користь ОСОБА_4 суму інфляції за прострочення повернення боргу в сумі 27150,21 гривень та 3% річних від простроченої суми 11896 гривень, а разом 176908 гривень, а також на підставі ст.237-1 КЗпП України, ст.1167 ЦК України - 10000 гривень моральної шкоди (т.2 а.с.13-17; 24-26).

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Санаторій "Моршинський" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 вересня 2009 року по 21 вересня 2010 року в сумі 19 459,60 грн., 1770,82 грн. інфляційних витрат, 583,78 грн. три проценти річних, а всього 21 814 грн. 20 коп.

Стягнуто з Державного підприємства "Санаторій "Моршинський" на користь ОСОБА_4 1 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Державного підприємства "Санаторій "Моршинський" на користь ОСОБА_4 в користь держави 238 грн. 14 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ДП "Санаторій "Моршинський".

В апеляційній скарзі посилається на те, що в день звільнення 17.09.09 року відповідно до ст. 116 КЗпП України ОСОБА_4 були нараховані всі суми, що належали йому при звільненні від підприємства та були в касі санаторію, про що свідчив прибутковий ордер від 17.09.09 р. та ОСОБА_4С мав змогу отримати належні йому виплати в день звільнення, тобто 17.09.09р., оскільки суми коштів, що підлягали виплаті йому у зв'язку із звільненням, були нараховані в цей же ж день. Однак, невчасно проведений розрахунок ОСОБА_4 стався з вини останнього,який прийшов по розрахунок на підприємство лише 19.09.09р. Тому, затримка виплати заробітної плати ОСОБА_4 сталася не з вини відповідача.

Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності,оскільки такий збіг через 3 місяці після проведення з ним остаточного розрахунку 21.12.2010 року (остаточний розрахунок для виконання припису ТДІ праці у Львівській області проведено 21.09.2010 року).

Не погоджується із стягненням моральної шкоди, оскільки позивач не зазначає ні в чому полягали його моральні страждання, ні міркування, з яких він виходив при визначенні розміру моральної шкоди, а також не наведено жодних доказів про підтвердження своїх моральних страждань.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ДП "Санаторій "Моршинський" ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи частково позов суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 своєчасно не виплачено усі належні йому від підприємства суми у період з 17 вересня 2009 року по 19 вересня 2009 року. Повний розрахунок з відповідачем було проведено 21 вересня 2010 року, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 вересня 2009 року по 21 вересня 2010 року в сумі 19459,60 гривень, а також інфляційних втрат, три проценти річних та моральної шкоди.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Як зазначено у ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом та матеріалами справи установлено, що позивач ОСОБА_4 працював у ДП "Санаторій "Моршинський" на посаді лікаря ендоскопіста, і згідно наказу № 223 від 17 вересня 09 року його було звільнено з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Відповідачем - ДП "Санаторій "Моршинський" у порушення вимог ст.116 КЗпП України не проведено виплату всіх належних йому сум при звільненні. Такі виплати були проведені 19 вересня 2009 року, що стверджується актом перевірки акту перевірки № 13-04-025/1454 від 03.08.2010 року головного державного інспектора праці Територіальної Державної інспекції праці у Львівській області (т.1 а.с.8-10).

Відповідно до видаткового касового ордера від 21 вересня 2010 року ОСОБА_4 виплачено заробітну плату в сумі 108,72 гривень.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коло ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день прийняття рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до увагу спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Оскільки у справі що переглядається, позивачами заперечувалася виплата ОСОБА_4 21 вересня 2010 року середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, за період з 19 вересня 2009 року по 19 вересня 2009 року в сумі 108,72 грн., тоді як вимоги позивачі заявляли на 137 861,79 гривень, наявні підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні до 1000 гривень, що буде відповідати принципам виваженості, розумності та справедливості.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 05 жовтня 2016 року у справі №6-2405 цс15.

Відсутні також підстави для стягнення з ДП "Санаторій "Моршинський" на користь ОСОБА_4 інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст.625 КЗпП України та моральної шкоди.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 21 травня 2014 року у справі №6-43цс14 компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року №692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума заробітної плати за роботу у вихідні дні, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення.

Установлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи.

Тому у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Не було в суду першої інстанції правових підстав для стягнення з ДП "Санаторій "Моршинський" на користь ОСОБА_4 1000 гривень моральної шкоди.

Як зазначено у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року із наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

ОСОБА_4 не зазначив у чому проявилися його моральні страждання, яких немайнових витрат він зазнав якщо всі належні йому при звільненні кошти були виплачені через день після звільнення з роботи.

Підприємство виплатило середній заробіток позивачу за період з 17 вересня 2009 року по 19 вересня 2009 року добровільно, одразу після виявлення даного порушення Територіальною державною інспекцією праці у Львівській області. Винні особи були притягнуті до адміністративної відповідальності.

Тому підстав для відшкодування моральної шкоди, враховуючи вищезазначені обставини також не було.

Не має підстав також для стягнення з відповідача директора ДП «Санаторій «Моршинський» ОСОБА_5, моральної шкоди за відсутності вини останнього у її заподіянні.

Позивачем по справі також була ОСОБА_3, однак вона не заявляла самостійних вимог щодо порушення її права, тому суд вирішив позовні вимоги лише щодо позивача ОСОБА_4

З урахуванням наведеного апеляційна скарга Державного підприємства "Санаторій "Моршинський" підлягає до задоволення частково, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Санаторій "Моршинський" задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Санаторій "Моршинський" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 вересня 2009 року по 21 вересня 2010 року в сумі 1000 (одну тисячу) гривень.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_6