АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5119/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1431/16Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, про розірвання шлюбу, припинення для подружжя режиму окремого проживання, визначення місця проживання неповнолітньої дитини, зобовязати повернути оригінал свідоцтва про народження дитини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив: розірвати шлюб; припинити для подружжя режим окремого проживання, встановлений рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.11.2014 року; визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2 та зобовязати ОСОБА_4 повернути позивачу оригінал свідоцтва про народження дитини.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб, зареєстрований 24.06.1994 року Палацом шлюбів м. Кременчука, актовий запис № 675, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Данілейко) розірвано.

Припинено для подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 режим окремого проживання.

Місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначено з батьком ОСОБА_2.

Зобовязано ОСОБА_4 надати ОСОБА_2 оригінал свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, серія І-КЕ № 074648, видане 30.05.2001 року відділом РАГС Крюківського райвиконкому м. Кременчука Полтавської області, запис № 192.

Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 травня 2016 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір сплачений ним при подачі позову в сумі 487,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 974,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення місцевого суду скасувати в частині задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини та зобовязання надати оригінал свідоцтва про народження дитини та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Посилається на те, що при ухваленні рішення судом дана неправильна оцінка фактичних обставин по справі, порушені норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено вирішення в судовому порядку питання визначення місця проживання дитини, якій на момент звернення до суду та постановлення рішення виповнилося 14 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини та зобовязання надати оригінал свідоцтва про народження дитини, а тому рішення суду переглядається лише в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона підлягає задоволенню з підстав, визначених п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Данілейко) 24 червня 1994 року зареєстровано шлюб Палацом шлюбів м. Кременчука, актовий запис № 675, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Від шлюбу сторони мають двох дітей повнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.

Згідно висновку органу опіки та піклування Крюківської районної ради м. Кременчука про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого рішенням виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука № 252 від 10.02.2015 року, орган опіки та піклування ознайомившись з матеріалами справи, враховуючи висновок служби у справах дітей, рішення комісії з питань захисту прав дитини, враховуючи думку неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вважає доцільним визначити його місце проживання з батьком ОСОБА_2.

Задовольняючи позовну вимогу про визначення місця проживання дитини та зобовязання надати оригінал свідоцтва про народження дитини суд першої інстанції вважав, що ця вимога заявлена обґрунтовано та доведена позивачем належними і допустимими доказами.

Колегія суддів не може погодитися з висновками місцевого суду щодо задоволення вимоги про визначення місця проживання дитини, оскільки вони зроблені внаслідок невірної оцінки фактичних обставин по справі, допустивши порушення норм матеріального права, виходячи з наступного.

Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України).

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України).

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України).

Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України.

Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матірю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

При цьому, в ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до розяснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін у справі ОСОБА_6, 18 травня 2015 року досяг чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратив статус малолітньої дитини.

Однак, суд першої інстанції на дані обставин не звернув уваги, що потягло за собою грубе порушення як норм матеріального права, так і норм процесуального права.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, колегія суддів звертає увагу на те, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою.

Таким чином, предявлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому колегія суддів вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини слід відмовити за безпідставністю її предявлення до суду, оскільки ОСОБА_6, як на момент подачі позову до суду (22 грудня 2015 року), так і на момент ухвалення рішення у справі досяг чотирнадцятирічного віку, а відтак йому належить право самостійно обирати місце свого проживання.

Оскільки позовна вимога про зобовязання надати позивачу оригінал свідоцтва про народження дитини є похідною від вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, то в задоволенні цієї позовної вимоги також слід відмовити.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини та зобовязання надати оригінал свідоцтва про народження дитини з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги за безпідставністю, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини та зобовязання надати оригінал свідоцтва про народження дитини, то стягнуті судові витрати на користь держави додатковим рішення підлягають перерозподілу відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, в звязку з чим додаткове рішення підлягає частковому скасуванню.

Так, при подачі позову до суду позивачем було заявлено три позовних вимоги про: розірвання шлюбу; припинення для подружжя режиму окремого проживання; визначення місця проживання неповнолітньої дитини та зобовязання надати оригінал свідоцтва про народження дитини. При цьому, судовий збір було сплачено в сумі 487,20 грн. лише за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Таким чином, під час ухвалення рішення, несплачений судовий збір підлягає стягненню на користь держави пропорційно до задоволених вимог з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню несплачений судовий збір в сумі 487,20 грн. по задоволеній позовній вимозі про припинення для подружжя режиму окремого проживання, а з позивача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487,20 грн. по позовній вимозі про визначення місця проживання дитини і зобовязання надати оригінал свідоцтва про народження дитини, в задоволенні якої відмовлено.

Окрім того, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі, то з позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь відповідача ОСОБА_4 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1.6. ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» № 3674-VI визначено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини та зобовязання надати оригінал свідоцтва про народження дитини, таким чином на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 535,92 грн. (487,20х110%=535,92).

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 березня 2016 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини та зобовязання надати оригінал свідоцтва про народження дитини.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та зобовязання надати оригінал свідоцтва про народження дитини відмовити за безпідставністю.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 травня 2016 року скасувати в частині стягнення на користь держави несплаченого судового збору.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 535,92 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_8

(підпис) ОСОБА_9

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1