Єдиний унікальний номер 224/311/14-ц Номер провадження 22-ц/775/1914/2016
Головуючий в 1 інстанції Давидовська Т.В.
суддя доповідач Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Будулуца М.С. Корчистої О.І.,

за участю секретаря: Брежнєва Д.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на поховання, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 у відшкодування витрат на поховання 4 163,50 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат на поховання спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1 092,17 гривен. У задоволені частині позовних вимог на суму 3 071,17 гривен, відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З зазначеним рішенням не погодилась відповідачка, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалення нового, про відмову в задоволені позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послалась на обставини зазначені в зазначає в позовній заяві та додатково зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що спадщину після смерті батьків вона фактично не приймала, також суд безпідставно включив до витрат на похованні витрати на виготовлення та встановлення памятника у сумі 2 710,00 гривен, також суд не врахував пояснення свідка ОСОБА_5, судом не враховано, що позивачка отримала допомогу на поховання батьків у розмірі 3186,15 гривен.

Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить телефонограма №5051 від 10.11.2016 року (т.2 а.с.59).

Відповідачка в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивачки, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Відповідачем рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог та стягнення з нею на користь позивач витрат на поховання у розмірі 3 071,34 гривні, тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з вимог частини 1 статті 12 32 ЦК України, де зазначено, що спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкоємця та доведеності позовних вимог на суму 1 092,17 гривен.

Таки висновки суду є вірними та ґрунтуються на вимогах матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли 24 лютого 2012 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії І-НО № 585280 та № 585279, виданими виконавчим комітетом Миронівської селищної ради м. Дебальцеве Донецької області (а.с.11,12). Після їх смерті відкрилася спадщина. Згідно довідки Вуглегірської ТЕС Публічного акціонерного товариства «Центренерго» № 07/1320 від 14 жовтня 2013 року ОСОБА_6 15 березня 2012 року отримала матеріальну допомогу на поховання діда ОСОБА_3 в розмірі 3186,15грн. (а.с.10,85). Крім того, згідно відповіді за запит суду Артемівського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області від 13 травня 2015 року №4449/04 ОСОБА_6 отримала 2 349 грн. допомоги на поховання ОСОБА_3 та 1 969,62грн. на поховання ОСОБА_4; пенсія за лютий 2012 року на цих двох осіб тримана в повному обсязі (а.с.173). Відповідно до довідки Миронівської ТЕС Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго» № 86 від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 в березні 2012 року отримала матеріальну допомогу на поховання ОСОБА_7 в розмірі 500 грн. (а.с.9,83). З копій записки та товарних чеків вбачається придбання ОСОБА_2 ритуальних послуг на суму 6 480 грн., памятника на суму 2710 грн. та продуктів харчування на суму 2 323, 15 грн. (а.с.8, 13-17).

Згідно з вимогами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Вимогами частини 1 статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено копіями товарних чеків ОСОБА_2 було витрачено на ритуальних послуг 6 480 грн., на придбання памятнику 2 710 грн. та продуктів харчування на суму 2 323, 15 грн. ( т.1 а.с.8, 13-17). Довідкою Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 07/1320 від 14 жовтня 2013 року підтверджено, що ОСОБА_6, 15 березня 2012 року отримала матеріальну допомогу на поховання діда ОСОБА_3 в розмірі 3 186,15грн. Довідкою Миронівської ТЕС ВАТ «Донецькобленерго» № 86 від 10 жовтня 2013 року, підтверджено, що ОСОБА_1 в березні 2012 року отримала матеріальну допомогу на поховання ОСОБА_7 в розмірі 500 грн. Згідно відповіді управління Пенсійного Фонду України Донецької області від 13 травня 2015 року №4449/04 ОСОБА_6 отримала 2 349 грн. допомоги на поховання ОСОБА_3 та 1 969,62грн. на поховання ОСОБА_4; пенсія за лютий 2012 року на цих двох осіб тримана в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання, поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Разом з тим, згідно вимог ч.1 ст.2 Закону «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого включає також облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, в зв'язку з чим витрати на встановлення огорожі на місці поховання відносяться до витрат на поховання, які зобов'язані відшкодувати спадкоємці померлого відповідно до ст. 1232 ЦК України.

Відповідно до роз'яснення п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами), витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка понесла витрати на придбання та облаштування пам'ятника на місці поховання спадкодавців на загальну суму 2710 грн. (а.с. 13).

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування витрат на отримання ритуальних послуг на суму 6 480 грн. та придбання памятника на суму 2 710 грн. підлягають задоволенню частково в розмірі 1 092,17 грн. з урахуванням отримання позивачем матеріальної допомоги на поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4В в розмірі 3186,15грн., 1969,62грн. та 2349 грн.; відповідачем на поховання ОСОБА_7 в розмірі 500грн. (3186,15 грн. + 1969,62грн.+ 2349 грн. + 500 грн. : 2 = 4002,84 грн. 500 грн. = 3502,84 грн.), і пропорційного розподілення між спадкоємцями (6480 грн. + 2710 грн. = 9190 грн. : 2 = 4595 грн. 3502,84грн. = 1092, 17 грн.).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відшкодував витрати на придбання памятнику у розмірі 2 710 гривен є необґрунтованими, оскільки Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 року N 45, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 р. за N 1040/15731 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» встановлений розмір витрат на поховання потерпілого та пов'язаних з цим ритуальних послуг, відповідно до яких розмір відшкодування витрат на встановлення пам'ятників та огорож, виготовлення фотографій, табличок та інше, для Донецькій області встановлений 3 700 грн.

Враховуючи, що відсутні відомості про граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож у місцевості, де встановлювала пам'ятник позивачка, апеляційний суд вважає можливим згідно вимог ч.8 ст.8 ЦПК України застосувати аналогію та визначити розмір граничної вартості стандартних пам'ятників та огорож у розмірі 3700 грн.

Також необґрунтованим є доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не є спадкоємцем, оскільки спростовується матеріалами справи.

Вимогами частини 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбгається із копії паспорта відповідачки ОСОБА_1, на час відкриття спадщини вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 30, тобто за адресою спадкоємців.

Крім того, згідно заповіту від 07.12.199 року ОСОБА_3 заповів належний йому будинок за адресою: м. Дебальцево, пос. Миронівський, вул. Степна, б. 30 та земельну ділянку своїм дочкам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках.

Також у судовому засіданні відповідачка пояснювала, що за власні кошті підтримує у належному стані будинок батьків, відремонтувала у ньому дах та паркан, які були пошкоджені в наслідок бойових дій.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Нових доказів яки б давали підстави для відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_2, у досліджені яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено, або їх не подання було зумовлено поважними причинами, відповідачем апеляційному суду не надано.

Також безпідставні є доводи відповідача щодо невірної оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Суд першої інстанції дав вірну оцінку поясненням свідка ОСОБА_5 і доказів того, що такі пояснення судом були викладені у невідповідності з їх змістом, зафіксованим на технічному засобі, відповідачем не надано. Зауважень на журнал судового засідання не принесено.

Згідно ж ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та розяснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: М.С.Будулуци

ОСОБА_8