Справа № 202/4829/15-ц
Провадження № 2/202/172/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.

за часті секретаря Величко А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 28 січня 2015 року позивач надав у позику відповідачу 60000 грн., що підтверджується розпискою. Датою повернення боргу було зазначено 15 квітня 2015 року. Того ж дня, 28 січня 2015 року, після того як ОСОБА_4 детально розписав позивачу здійсненні на майбутні витрати, повязані із веденням його бізнесу, позивач надав відповідачу у борг ще 106125 грн., що також підтверджується відповідною розпискою. Повернення боргу за другою розпискою повинно було відбутись двома частинами (по 53062,50 грн.) 15 та 17 квітня 2015 року. Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе зобов'язань, щодо повернення боргу не виконав, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача вищезазначеної суми боргу, яка становить 166125,00 грн.

В судовому засіданні позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У минулих судових засіданнях просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що вищезазначені розписки ним були написані під моральним та фізичним тиском.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях. В обґрунтування заперечень зазначив, що ніяких договорів позики відповідач не підписував, а боргові розписки, які надані позивачем, були написані відповідачем під моральним та фізичним тиском, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги як документи, які б свідчили про передачу позивачем відповідачу грошової суми в загальному розмірі 166125 грн. ОСОБА_4 та ОСОБА_1, на договірних відносинах, займалися сумісною підприємницькою діяльністю із переробки відходів. Після виникнення між сторонами конфліктної ситуації, при зустрічі, яка відбулась на початку квітня 2015 року, зі сторони позивача було застосовано моральний тиск та фізичну силу (у відповідача було відібрано автомобіль з документами), при цьому відповідача змусили написати розписку про отримання коштів, які вказані у позовній заяві, та підписати їх минулою датою - 28 січня 2015 року. Те, що розписки були написані під тиском, а дата її підписання не відповідає дійсній даті обставин, викладених у позовній заяві, свідчить також той факт, що в розписці №2 вказані усі витрати, які були понесені позивачем на функціонування спільного бізнесу сторін протягом січня-квітня 2015 року.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що з лютого до кінця березня 2015 року, за запрошенням ОСОБА_4, працював в цеху по переробці вторинної сировини. Цех знаходився на Білостоцього, 143 в м.Дніпропетровську. В подальшому йому стало відомо, що разом з ОСОБА_4 вищезазначеним цехом керував ОСОБА_1 Про написані ОСОБА_4 розписки йому не відомо.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що з лютого до кінця березня 2015 року працював переробщіком в цеху по переробці вторинної сировини. Цех знаходився на Білостоцього, 143 в м.Дніпропетровську. Курував роботою ОСОБА_4 Заробітну плату платив ОСОБА_1 Про написані ОСОБА_4 розписки йому не відомо.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що з лютого до кінця березня 2015 року працювала переробщіком в цеху по переробці вторинної сировини. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели сумісну діяльність. Оплату за роботу здійснював ОСОБА_1 Щодо наявності заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 їй невідомо.

Суд, вислухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 28 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 60000 грн., зі строком повернення 15 квітня 2015 року. (а.с.5)

Згідно вищезазначеного договору позики ОСОБА_4 отримав кошти при підписанні договору.

Того ж дня, 28 січня 2015 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений ще один договір позики, відповідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 106125 грн., зі строком повернення першої половини боргу до 15 квітня 2015 року, другої половини боргу до 17 квітня 2015 року. (а.с.6)

Позивач свої зобов'язання за вищезазначеними договорами позики виконав, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі, встановленому договорами, що підтверджується розписками відповідача про отримання коштів.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на день розгляду справи, інформація щодо сплати відповідачем суми заборгованості за двома розписками від 28 січня 2015 року, суду не надана.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Твердження відповідача з його представником про те, що вищезазначені розписки були написані відповідачем під моральним тиском та під застосуванням фізичної сили, у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.

Для зясування вищезазначених обставин судом, з Індустріального відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, було витребувано та досліджено матеріали ЖЄО №7002 від 30 травня 2015 року за заявою ОСОБА_4

Так, відповідно до вищезазначеної заяви ОСОБА_4 просив органи внутрішніх справи прийняти міри до ОСОБА_1 у звязку з тим, що останній, з його компаньйоном, обманним шляхом заволоділи агламератом АГМ-560, який належав ОСОБА_4

В поясненнях ОСОБА_4 зазначив, що розписки від 28 січня 2015 року ним були написані під фізичним впливом. Зазначив, що згоден лише з сумою боргу у розмірі 1700 грн. Інші гроші були ним отримані для ведення сумісної діяльності.

В подальшому, своєю заявою від 04 червня 2015 року ОСОБА_4 просив припинити вищезазначену перевірку у звязку з тим, що в ситуації, що склалася розібрався сам. Таким чином органами внутрішніх справ не перевірявся факт застосування фізичного впливу під час укладання розписок від 28 січня 2015 року.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Твердження відповідача та його представника про те, що грошові кошти, вказані у розписці на суму 106125 грн., були витрачені відповідачем на ведення сумісної підприємницької діяльності сторін, спростовується самою розпискою, в якій зазначено, що відповідач отримав від позивача 106125 грн. саме у борг, який зобовязався повернути до 17 квітня 2015 року.

У судовому засіданні позивачем було зазначено, що відповідачем, під розпискою від 28 січня 2015 року на суму 106125 грн., було зазначено витрати, які він здійснив на займані гроші.

Твердження відповідача про те, що текст вищезазначеної розписки та витрати, які ним були здійсненні за цією розпискою виконанні одночасно, в судовому засіданні підтверджені не були.

Для встановлення часу написання 45 строчок тексту в розписці на 106125 грн., за клопотанням відповідача, ухвалою суду від 16 листопада 2015 року по справі була призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої були поставлені наступні питання: чи виготовлений рукописний текст розписок та підпис у той час, яким датований документ 28 січня 2015 року; чи одночасно виготовлено (виконано) текст розписки від 28 січня 2015 року від імені ОСОБА_4 та 45 строчок тексту в розписці на 106125 грн.; визначити час виготовлення (виконання) тексту розписок від 28 січня 2015 року та 45 строчок тексту в розписці.

Однак, вищезазначена експертиза не була проведена у зв'язку з ненаданням відповідачем порівняльних зразків документів та не проведенням оплати експертизи.

Отже, та обставина, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договорами позики від 28 січня 2015 року, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості в розмірі 166125 грн.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позовної заяви до суду, позивачем були понесені витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1661,25 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11,60,212, 213, 215-218, ЦПК суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2), заборгованість за договорами позики від 28 січня 2015 року в розмірі 166125 (сто шістдесят шість тисяч сто двадцять пять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) сплачений судовий збір в сумі 1661 (одна тисяча шістсот шістдесят одна) грн. 25 коп.

Повний текст рішення буде виготовлений до 28 листопада 2016 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга доАпеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.