АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/264/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1027/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Карпусь С.А.

суддів: Баса О.Г., Матковської Л.О.

секретаря Бондаря О.В.

з участю: ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2,

представника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, Хмельницьке міськрайонне управління юстиції в особі Реєстраційної служби ХМРУЮ, про усунення перешкод в користуванні майном.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ«Дельта Банк») про усунення перешкод в користуванні майном. В обґрунтування позову зазначав, що 12 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав їй кредит у розмірі 70 тис. доларів США на період з 12.08.2008 року по 12.08.2018 року. Того ж дня в забезпечення виконання зобовязань за договором ОСОБА_1 передав Банку в іпотеку належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1, про що було укладено іпотечний договір. 12.08.2008 року приватний нотаріус ОСОБА_5 зареєструвала в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна заборону відчуження квартири та в Державному реєстрі іпотек відомості про іпотеку квартири. На даний час зобовязання з повернення кредиту та сплати відсотків ОСОБА_4 виконі в повному обсязі, в тому числі сплачена нарахована Банком пеня 53,57 грн. за незначні

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Провадження № 22-ц/792/1027/16

Доповідач Карпусь С.А. Категорія № 43

прострочення сплати відсотків, проте Банк відмовляється припинити існуючі обтяження на предмет іпотеки, мотивуючи наявністю несплаченого штрафу, що нарахований за невиконання зобовязань зі страхування предмета іпотеки. Відповідно до умов договору він щорічно здійснював страхування предмета іпотеки і надавав копію договору страхування працівникам Банку. Хоча факти передачі не фіксувались, проте будь-яких претензій до нього Банк не висловлював. Посилаючись на те, що штраф нарахований безпідставно, підстави для подальшого існування обтяжень предмета іпотеки відсутні, тому просив усунути перешкоди в користуванні належним йому майном шляхом припинення обтяження, а саме заборони зареєстрованої 12.08.2008 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстраційним №7728556 на квартиру № 73 в будинку по вул. Прибузькій, 34/1 в м. Хмельницькому, що належить йому на праві приватної власності та іпотеки, зареєстрованої 12 серпня 2008 року у Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстраційним №7728230, на квартиру № 73 в будинку по вул. Прибузькій, 34/1 в м. Хмельницькому, що належить йому на праві приватної власності.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13 січня 2016 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, позичальника ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Протокольною ухвалою цього ж суду від 11 лютого 2016 року залучено до участі в справі в якості третьої особи Хмельницьке міськрайонне управління юстиції в особі Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність його висновків обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважає неправильними висновки суду про правомірність нарахування штрафу, передбаченого п. 8.2 кредитного договору за порушення п.5.1.9 кредитного договору, який не передбачає чіткого обовязку позичальника щорічно надавати Банку новий договір страхування. При цьому суд не звернув уваги на положення ч.8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», в якому визначено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, суд першої інстанції не дослідив обставини щодо факту порушення умов договору, який потягнув за собою нарахування штрафу саме у вказаній сумі, не встановив дати настання права на таке нарахування, а також порядку нарахування штрафу саме у визначеній сумі.

В наданому запереченні Банк, посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення, просив відхилити апеляційну скаргу.

ОСОБА_4 та приватний нотаріус ОСОБА_5 подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Представник Хмельницького міськрайонного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній зазначених.

Представник ПАТ «Дельта Банк» заперечував задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності позивачем заявлених вимог і такі висновки суду підтверджуються матеріалами справи та відповідають закону.

В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №2202/0808/88-051, відповідно до якого ОСОБА_4 надано кредит на суму 70000 доларів США під 12,5% річних з кінцевим терміном повернення до 12.08.2018 року.

В забезпечення виконання зобовязань за договором 12.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є належна позивачу квартира АДРЕСА_2.

Того ж дня приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 було накладено обтяження на вказану квартиру. 29 грудня 2012 року таке ж обтяження було накладено приватним нотаріусом ОСОБА_7, про що внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами на користь АТ «Дельта Банку», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, за яким ПАТ «Сведбанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі й за вказаним кредитним договором №2202/0808/88-051 від 12.08.2008 року та іпотечним договором від 12.08.2008 року, про що було повідомлено позичальника листом від 05.06.2012 року.

Згідно п. 5.1.9 кредитного договору, на момент передачі зазначеного в п. 2.1 майна в іпотеку, позичальник зобовязується надати банку договір страхування (страховий поліс) предмету іпотеки (квартири) зі щорічним продовженням строку його дії, або новий договір страхування (страховий поліс), що підтверджує факт страхування майна (квартири), протягом дії даного договору.

В п. 8.2 сторони кредитного договору погодили, що за порушення даного зобовязання наступає відповідальність позичальника, а саме позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від суми, зазначеної в п. 1.1. кредитного договору.

З листів АТ «Дельта Банк» від 12.11.2013 року, 22.09.2014 року, 08.10.2015 року та 04.11.2015 року вбачається, що оскільки протягом дії кредитного договору позичальником порушувались умови договору в частині надання банку договору страхування іпотечного майна, що є порушенням п. 5.1.9 кредитного договору, відповідно до п.8.2 цього ж договору банком було застосовано штрафні санкції і тому вимоги позичальника припинити обтяження задоволено не було.

Станом на 04.02.2016 року відповідно до довідки АТ «Дельта Банк» залишок по тілу кредиту 0,00 доларів США, по відсоткам 0,00 доларів США, нарахований штраф 11 136,60 грн. та 53,57 грн. пені. Загальна сума заборгованості 11 190,17 грн..

Позичальником було достроково сплачено тіло кредиту, погашено проценти за користування ним, а також пеню, нараховану банком за несвоєчасну сплату процентів, проте залишився несплаченим нарахований позичальнику штраф в сумі 11136,60 грн. за порушення п. 5.1.9 кредитного договору.

Позивачем не було надано суду доказів того, що ОСОБА_4 щорічно надавала банку договори страхування предмета іпотеки. Такі докази наявні лише щодо договору за 2013 рік і в цій частині доводи позивача визнаються банком, однак ця обставина не впливає на розмір штрафу і не звільняє від відповідальності за його оплату.

Доказування в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях, тому сам факт наявності в позивача договорів страхування за наступні роки не підтверджує виконання боржником обовязку зі щорічного надання їх банку.

Суд вірно зазначив, що за таких обставин відсутні підстави стверджувати, що п. 5.1.9 кредитного договору був дотриманий позичальником, а отже, що штраф, передбачений п. 8.2 кредитного договору, нарахований неправомірно.

Давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зобовязання зі сплати нарахованих банком штрафних санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору не припинили відносин по виконанню кредитного та іпотечного договорів, а тому є передчасним припинення обтяження на предмет іпотеки, перешкоди в користуванні майном зі сторони відповідача відсутні і з цих підстав обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України правочини є двох видів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що умови кредитного договору щодо необхідності щорічного надання банку позичальником договору страхування предмета іпотеки (п.5.1.9) не відповідають положенням ч.8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», тобто з даним пунктом договору він не погоджується. В той же час з вимогами щодо визнання цього пункту договору недійсним позичальник як сторона кредитного договору до суду не звертався. В силу положень ст. 215 ЦК, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» такий пункт договору не є нікчемним, а є оспорюваним.

Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки кредитний договір в цій частині не визнаний недійсним, тому суд першої інстанції правильно вважав правомірними дії банку по нарахуванню штрафних санкцій, передбачених п.8.2 кредитного договору.

Крім того, усупереч п.7.1.3 укладеного кредитного договору від 12 серпня 2008 року, за змістом якого позичальник має право достроково виконати свої зобовязання за цим договором, шляхом повного погашення заборгованості за кредитом і сплати процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій, позичальник не сплатила штрафні санкції, що не може свідчити про дострокове виконання своїх зобовязання за договором.

Укладеним між Банком та позивачем іпотечним договором було передбачено, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно на забезпечення виконання основного зобовязання. За умовами кредитного договору Банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 70000 доларів США, а позичальник зобовязаний повернути вчасно кредит, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити пеню і штраф у випадках, передбачених кредитним договором, що і є основним зобовязанням (п.1 та п.2 іпотечного договору а.с. 12). Таким чином, до моменту сплати штрафних санкцій кредитний договір не є виконаним, а іпотека не припинила свою чинність. Штрафні санкції є частиною кредитного зобовязання.

Крім того, в п.7 іпотечного договору передбачено, що при частковому виконанні позичальником основного зобовязання іпотека, встановлена цим договором, зберігається в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 5 червня 2003 року N898-IV "Про іпотеку" (далі - Закон N 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону N898-IV іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 зазначеного Закону встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що наявність заборгованості позичальника за кредитним договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ ОСОБА_9

Суддя /підпис/ ОСОБА_10

Суддя /підпис/ ОСОБА_11

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь