Справа № 456/2659/16-ц
Провадження № 2/456/1637/2016
РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2016 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М. ,

за участю секретаря Проців І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення,

встановив:

в обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ОСОБА_2, ОСОБА_4 та вона є співвласниками житлової квартири АДРЕСА_1. Її частка в квартирі становить 1/4. Однак ОСОБА_2 останнім часом з ОСОБА_1 стали чинити їй перешкоди у користуванні квартирою. ОСОБА_1 самовільно змінив замок у вхідних дверях та разом з матірю не впускають її до квартири, хоча він не має ніякого відношення до неї. Вона не може потрапити до своєї квартири. Така поведінка відповідачів порушує її право власності.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала суду пояснивши, що вона є власником 1/4 частини квартири та зареєстрована в ній разом з дітьми. Мати не впускає її в квартиру з липня 2016р. Брат також не впускав її у квартиру, замінив вхідний замок. Ключа від цього замка у неї немає. Деякий час у неї були ключі від квартири, але потім їх забрали. Батьки хворіють і вона має намір за ними доглядати. На даний час вона проживає з чоловіком в його будинку, однак хоче переїхати в квартиру, оскільки стосунки з чоловіком погіршилися.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та просить суд їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, заперечила проти задоволення позовних вимог суду пояснивши, що донька її била, отруювала ліками та хотіла відвезти в психіатричну лікарню. Вона не хоче, щоб донька жила в квартирі, тому зараз вона не впускає її в квартиру, бо боїться за своє життя. Донька має 1/4 частину в цій квартирі, але впускати її в неї вона не збирається. Зараз її доглядає син. На її прохання чоловік змінив замок у вхідних дверях.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, заперечив проти задоволення позовних вимог суду пояснивши, що батьки бояться доньки. Вона хоче оформити квартиру на себе. Сестра побила маму і хотіла відвезти її в лікарню до психіатра, але він на це згоди не дав. Він перешкод позивачу не чинить, оскільки не проживає в цій квартирі. Сам давав їй ключ від неї. Мама попросила замінити замок у дверях. Замок він не купляв, а дав свій старий.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечила суду пояснивши, що ОСОБА_2 та її чоловікові на праві приватної власності належить 3/4 спірної квартири. Дочка ОСОБА_5 в квартирі не живе, оскільки проживає у власному житловому будинку в с.Грабовець. Інколи приходить їх провідати. Вони склали заповіт, яким заповіли дану квартиру порівну своїм дітям, але таке рішення не сподобалося доньці і вона почала приходити до них в квартиру та вчиняти сварки, скандали, погрожувати їм фізичною розправою, якщо вони не перепишуть всю квартиру на неї. З приводу таких дій вони зверталися в правоохоронні органи, але це нічого не дало. До цього часу позивачу ніхто не чинив перешкод у користуванні квартирою. Ніхто з них не претендує на 1/4 частку дочки. Просить відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 24.02.1996р., квартира в м. Стрий по вул. С.Стрільців,10в/65 дійсно належить на праві спільної часткової в рівних долях власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1

З листів Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 06.07.2016р. та 12.08.2016р. вбачається, що ОСОБА_2 зверталася у відділ поліції з приводу неправомірних дій її доньки ОСОБА_1 За результатами проведених перевірок в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що позивач вчиняє скандали з мамою. Донька мала ключі від квартири. Вони поміняли замки і тепер ключів у неї немає. В квартирі донька не проживає, її майна в ній нема. Вважає, що їм разом непотрібно жити, оскільки вони старі люди і потребують спокою.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що батьки хочуть спокою і жити самі. Їхня донька проживає в с. Грабівці в будинку чоловіка. На даний час доступу у позивача до квартири немає.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 ЦК України передбачений такий способів захисту цивільних прав та інтересів як припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Тому власник порушеного права зобовязаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст., ст. 1, 10, 60 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло» (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» від 21.02.1990 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року та «Рохля проти України» від 17.05.2011 року).

Одночасно суд зауважує, що пункт 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року (справа №6-92цс15), згідно якого передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Як розяснено в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом п. 33 загаданої постанови Пленуму, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належать на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_1. В даній квартирі змінено замок на вхідних дверях, однак дублікат ключів від цього замка позивачу не надано, в звязку з чим остання немає можливості користуватись її частиною квартири. Крім цього перешкоди у користуванні цією частиною квартири позивачу чинить ОСОБА_2, яка не пускає доньку в квартиру.

Враховуючи зібрані в справі докази, які судом належним чином оцінені на їх достовірність, допустимість, достатність та взаємний зв'язок в сукупності, суд вважає, що встановлені в судовому засіданні обставини підтверджують наявність факту порушення прав позивача як співвласника спірної квартири, оскільки відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу у користуванні належною їй частиною квартири та проживанню в ній, а також не надає позивачу дублікат ключів від замка вхідних дверей даної квартири, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не є співвласником спірної квартири, не зареєстрований та не проживає в ній, що вбачається з досліджених матеріалів справи та пояснень сторін і свідків, позивачем не наведено жодного доказу створення їй відповідачем перешкод в користування квартирою, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України, суд,

вирішив:

в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволити.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловою квартирою №65 в будинку №10В по вул.Січових Стрільців у м. Стрию Львівської області та надати ОСОБА_1 ключі від замка вхідних дверей даної квартири.

Вселити ОСОБА_1 в житлову квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Головуючий-суддя ОСОБА_8