АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2807/15-ц 22-ц/774/333/К/16
Справа № 182/2807/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/333/К/16 Багрова А.Г.
Категорія - 38 (ІІІ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря - Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року та на додаткове рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину та стягнення витрат на поховання.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину, посилаючись на те, що вона була одружена з ОСОБА_5. Матері її чоловіка - ОСОБА_6 на праві власності належало 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла, після її смерті відкрилась спадщина, із заявою про прийняття якої звернувся чоловік позивача та син померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_5, однак за життя Свідоцтва про право на спадщину після смерті матері не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеного домоволодіння.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є: дружина ОСОБА_4, яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини; донька ОСОБА_7, яка відмовилась від своєї частки у спадщині на користь матері ОСОБА_4; син ОСОБА_3, який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини; доньки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які відмовились від своєї частки у спадщині на користь брата ОСОБА_3

Посилаючись на те, що приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 не видала Свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, просила суд: визнати за ОСОБА_4 право власності на 4/15 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на спадщину та стягнення витрат на поховання.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5, однак отримати Свідоцтво про право на спадщину він не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Крім того, коли спадкодавець - ОСОБА_5 занедужав, лише він надавав допомогу батькові, а після його смерті - поховав за власні кошти та поніс витрати на охорону спадкового майна, всього на загальну суму 8 786,37 грн., із яких 3514,55 грн. має відшкодувати ОСОБА_4, пропорційно до своєї частки у спадщині.

Просив суд: визнати за ОСОБА_3 право власності на 6/15 частин домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку літ. «А-1» (сіни 1-1-, площею 3,9 кв.м., комора 1-2, площею 2,3 кв.м., прихожа 1-3, площею 5,6 кв.м., кухня 1-4, площею 6,8 кв.м., житлова кімната 1-5, площею 8,6 кв.м., житлова кімната 1-6, площею 16, 1 кв.м.), сарай літ. «В», убиральня літ. «Д», спорудження 1-8, І (забори, водопровід, замощення), належних померлій ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 24.05.1963 року, рег. №1708, засвідченого Марганецькою державною нотаріальною конторою, і розміщене на не приватизованій земельній ділянці, загальною площею 1110,00 кв.м., у порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року й після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року (спадкова трансмісія), без обліку самовільних забудов; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частину витрат (пропорційних її долі в спадщині), пов'язаних із забезпеченням, доглядом, лікуванням, похованням батька, охороною спадкоємного майна, рівних 3514,55 грн. (відновлення водопровідної мережі - 732,00 грн., замки - 128,00 грн., діагностика, лікування - 863,79 грн., організація похорону, поминального обіду - 1790,76 грн.), затрати на виготовлення та встановлення пам'ятника, і судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року, описки у якому усунуто ухвалою цього ж суду від 26 жовтня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 4/15 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 314,67 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 6/15 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В іншому відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 14 квітня 2016 року доповнено рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 4/15 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1, які складаються із житлового будинку літ. "А-1"; сарай -літня кухня літ. "Б"; сарай літ. "б"; сарай літ. "В"; убиральна літ. "Г"; убиральна літ. "Д"; гараж літ. "Е"; гараж літ. "Ж"; спорудження 1-8, І (забори, водопровід, замощення), без урахування самовільних забудов у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 6/15 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1, які складаються із житлового будинку літ. "А-1"; сарай -літня кухня літ. "Б"; сарай літ. "б"; сарай літ. "В"; убиральна літ. "Г"; убиральна літ. "Д"; гараж літ. "Е"; гараж літ. "Ж"; спорудження 1-8, І (забори, водопровід, замощення), без урахування самовільних забудов у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про стягнення витрат на поховання скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог, а в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на частину «житлового будинку з надвірними будівлями» змінити, зазначивши про визнання за ним права власності на 6/15 частин домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається із «житлового будинку літ. «А-1» (сіни 1-1-, площею 3,9 кв.м., комора 1-2, площею 2,3 кв.м., прихожа 1-3, площею 5,6 кв.м., кухня 1-4, площею 6,8 кв.м., житлова кімната 1-5, площею 8,6 кв.м., житлова кімната 1-6, площею 16, 1 кв.м.), сарай літ. «В», убиральня літ. «Д», спорудження 1-8, І (забори, водопровід, замощення), належних померлій ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 24.05.1963 року, рег. №1708, засвідченого Марганецькою державною нотаріальною конторою, і розміщене на не приватизованій земельній ділянці, загальною площею 1110,00 кв.м., у порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року й після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року (спадкоємна трансмісія), без обліку самовільних забудов». Також, просить змінити рішення суду в частині стягнутих з нього судових витрат, зменшивши цей розмірі з 314, 67 грн. до 243,60 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд не навів у резолютивній частині рішення норми права, на підставі яких вирішено позов, та не навів достатніх обґрунтувань щодо визначення вартості спадкового майна, що потягло за собою неправильне визначення розміру судового збору.

Крім того, при ухваленні рішення про визнання права власності суд не вказав на які саме будівлі визнано право власності, обмежившись посиланням на визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, тоді як на території домоволодіння є самовільні побудови та будівлі, які належать на праві власності ОСОБА_11, що унеможливить виконання рішення суду та реєстрацію права власності в реєстраційній службі.

Відмовляючи в задоволенні його позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 витрат на поховання суд не врахував положення ст.ст. 2, 6, 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та прийняв, як доказ по справі, надану ОСОБА_4 копію квитанції на суму 840,00 грн., яка була знята з оригіналу, наданого ним суду при поданні зустрічного позову.

Крім того, суд не вручив йому письмові заперечення ОСОБА_4 до початку судового розгляду, чим позбавив його можливості завчасно ознайомитись із ними та надати свої заперечення та викликати свідків.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_3 просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення з обліком технічних характеристик житлового будинку й надвірних будівель (2/3 його частин), посилаючись на неповноту додаткового рішення суду.

ОСОБА_3, будучи завчасно (27.05.2016 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи за його апеляційними скаргами (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому судової повістки про виклик в судове засідання на 07.06.2016 року - а.с. 222), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_4, яка заперечувала проти доводів апеляційних скарг та просила їх відхилити, залишивши без змін рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення суду від 28 жовтня 2015 року підлягає частковому задоволенню, тоді як апеляційна скарга на додаткове рішення від 14 квітня 2016 року відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому за життя майно.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги є: дружина ОСОБА_4 та діти - ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9

ОСОБА_7 відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері ОСОБА_4

ОСОБА_8, ОСОБА_9 відмовились від прийняття спадщини на користь брата ОСОБА_3

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності спадкове майно, суд виходив з визнання сторонами цих позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

В частині визнання права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спадкове майно (частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1) та визначення розміру їх часток у спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, рішення суду не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення не зазначив всіх складових спадкового майна колегією суддів відхиляються, адже додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року доповнено оскаржуване рішення та зазначено всі складові частини домоволодіння АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.

Не можна вважати обґрунтованими й доводи апеляційних скарг про те, що судом не перевірено всіх складових спадкового домоволодіння, адже спадкове майно зазначено у відповідності з технічним паспортом на домоволодіння АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.

Відхиляються колегією суддів й доводи апеляційної скарги про те, що в резолютивній частині оскаржуваного рішення має бути зазначено, крім спадкового майна та його складових, ще про належність цього майна померлій ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 24.05.1963 року, рег. №1708, засвідченого Марганецькою державною нотаріальною конторою, про його розміщення на не приватизованій земельній ділянці, загальною площею 1110,00 кв.м., та про те, що право власності на це майно визнається у порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року й після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року (спадкоємна трансмісія), без обліку самовільних забудов.

Так, згідно статті 1276 ЦК України спадкова трансмісія застосовується у випадку, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, а, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 за життя прийняв спадщину після смерті свої матері ОСОБА_6, а тому його спадкоємці не набули права на спадкування після смерті останньої у порядку спадкової трансмісії.

Зазначення ж у резолютивній частині оскаржуваного рішення про підстави набуття першим власником права власності на спадкове майно та про розміщення домоволодіння на неприватизованій земельній ділянці не передбачено нормами ЦПК України та є недоцільним.

З огляду на наведене не може бути задоволена й апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 на додаткове рішення суду від 14 квітня 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на поховання, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги про стягнення витрат на охорону спадкового майна є безпідставними, проведеними на власний розсуд та не є витратами у розумінні ст. 1283 ЦК України, які мають бути відшкодовані іншими спадкоємцями, витрати на лікування померлого за життя несла також його дружина ОСОБА_4, а тому відсутні підстави для стягнення з неї витрат понесених сином померлого, витрати на придбання одягу та підготовку тіла до поховання не були узгоджені із іншими спадкоємцями, та, зважаючи на понесення ОСОБА_4 витрат на поховання чоловіка, ці витрати ОСОБА_3 теж не підлягають відшкодуванню. При цьому, суд прийшов до висновку, що витрати на проведення поминального обіду та виготовлення та встановлення пам'ятнику, що проводилися після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України,

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. pan>

Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок з доведення позову покладено на позивача.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не надано належних та допустимих доказів понесення особисто ним витрат на лікування спадкодавця та необхідність охорони спадкового майна, колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині позовних вимог та відхиляє доводи апеляційної скарги.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до вказаного Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Таким чином, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, які зобов'язані відшкодувати спадкоємці померлого відповідно до ст. 1232 ЦК України, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги в цій частині.

Оскільки, як зазначено вище, відшкодуванню підлягають витрати понесені з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу, а тому понесені ОСОБА_3 витрати на підготовку тіла ОСОБА_5 до поховання та придбання для нього одягу на загальну суму 1 259,00 грн. (а.с. 73) мають бути покладені на всіх спадкоємців.

Крім того, згідно вимог ч.1 ст.2 Закону «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого включає також облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, в зв'язку з чим витрати на встановлення огорожі на місці поховання відносяться до витрат на поховання, які зобов'язані відшкодувати спадкоємці померлого відповідно до ст. 1232 ЦК України.

Відповідно до роз'яснення п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами), витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 понесено витрати на придбання та облаштування пам'ятника на місці поховання спадкодавця ОСОБА_5 на загальну суму 5 000,00 грн. (3000,00 грн. вартість пам'ятника, 2 000,00 грн. вартість його встановлення - а.с. 110).

ОСОБА_4 не заперечується розумність та необхідність таких витрат, а в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вона пояснила, що така вартість пам'ятника є звичною для м.Нікополя Дніпропетровської області, а тому колегія суддів на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України не перевіряє граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості та приходить до висновку, що ці витрати теж мають бути покладені на всіх спадкоємців.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що загальний розмір розумних та необхідних витрат понесений ОСОБА_3 на поховання спадкодавця ОСОБА_5 становить 6 259,00 грн. (1 259,00 грн. + 5 000,00 грн.).

Зважаючи на те, ОСОБА_4 належить 2/5 частин спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, остання має відшкодувати іншому спадкоємцю (ОСОБА_3) понесені ним витрати пропорційно до своєї частки у спадщині, тобто 6 259,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 6 259,00 грн. : 5 частин = 1 251,80 грн.; 1 251,80 грн. х 2 = 6 259,00 грн..

На підставі вищевикладеного, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення витрат на поховання та ухвалює нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду достатньо обґрунтоване і підтверджене письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставин по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, понесені ним судові витрати на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги (а.с. 132) пропорційно до задоволеної частини заявлених вимог (73%), що становить 195,61 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 рокув частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на поховання скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на поховання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування витрат понесених на поховання 6 259 (шість тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати понесені на оплату судового збору у розмірі 195 (сто дев'яносто п'ять) гривень 61 (шістдесят одна) копійка.

В іншій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Додаткове рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: