Провадження № 2/127/6795/16
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
14 листопада 2016 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши позовну заяву Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, -

ВСТАНОВИВ:
Вінницька міська рада звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просила винести рішення про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок біля будинку АДРЕСА_1 , а саме:

- гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0039 га із земель загального користування та земель, що знаходяться у постійному користуванні військової частини НОМЕР_1 , шляхом демонтажу бетонного паркану, металевого паркану та металевих воріт;

- гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0008 га шляхом демонтажу деревяного та цегляного паркану згідно кадастрового плану на земельну ділянку від 24.03.2016р. виготовленого МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 2 листопада 2016 року, вказана заява, була залишена без руху, з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 (п`яти) днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Підставою залишення позовної заяви без руху слугувало відсутність доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а також невідповідність позовної заяви вимогам визначеним статтею 119 ЦПК України, Зокрема, як зазначено судом в ухвалі про залишення позову без руху: подані позивачем до позовної заяви платіжні доручення №1761 від 11.07.2016р. про сплату 1378,00 грн. та №1998 від 02.08.2016р. про сплату 1378,00 грн. не можуть вважатися належними доказами сплати судового збору, оскільки з вищевказаних платіжних доручень неможливо встановити за яку саме позовну заяву Виконавчим комітетом Вінницької міської ради сплачено судовий збір; позивачем у позовній заяві є Вінницька міська рада, а платником судового збору є Виконавчий комітет Вінницької міської ради, які є різними органами місцевого самоврядування з різних обсягом повноважень; вищезазначена позовна заява надійшла до суду 28 жовтня 2016 року, тоді як платіжні доручення про сплату судового збору датовані 11 липня 2016 року та 2 серпня 2016 року, тобто майже за три місяці до звернення позивача до суду з позовною заявою, що виключає можливість використання платіжних доручень №1761 від 11.07.2016р. та №1998 від 02.08.2016р. як докази сплати судового збору саме з цієї позовної заяви; позовна заява не містить обґрунтування необхідності та доцільності об`єднання вимог щодо звільнення декількох земельних ділянок, які заявлені відразу до чотирьох відповідачів.
Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 2 листопада 2016 року про залишення позовної заяви без руху отримана позивачем 7 листопада 2016 року, однак станом на 14.11.2016р. вимоги вказаної ухвали не виконано, недоліки позовної заяви не усунуто.

Натомість листом від 09.11.2016р., який надійшов до суду 11.11.2016р., позивач не погодився з недоліками зазначеними в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, зазначивши, що у суду є можливість переконатися у тому, що позов подано саме Вінницькою міською радою, а предметом позову є звільнення земельної ділянки, ні закон України «Про судовий збір», ні ЦПК України не уповноважує суд здійснювати перевірку призначення платежу, законодавчого обмеження щодо використання платіжного доручення зі спливом майже трьох місяців не існує.

Однак, такі посилання Вінницької міської ради є суб`єктивним баченням її уповноважених осіб, які не ґрунтуються на вимогах закону та не заслуговують на увагу враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

На виконання зазначеної норми закону в автоматизованій системі документообігу суду здійснено налаштування програмного забезпечення, яке дозволяє здійснити перевірку зарахування сплаченого позивачем судового збору.

Однак, в автоматизованій системі документообігу суду, станом на 02.11.2016р. та на даний час, відсутні відомості щодо зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору сплаченого згідно платіжних доручень №1761 від 11.07.2016р. та №1998 від 02.08.2016р.

При цьому, як зазначено судом в ухвалі про залишення позову без руху, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в абзаці другому пункту 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснив судам, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.
Натомість, з вищевказаних платіжних доручень неможливо встановити за яку саме позовну заяву Виконавчим комітетом Вінницької міської ради сплачено судовий збір, оскільки в графі «призначення платежу» платіжного доручення зазначено лише «Суд. збір п. 1.2 за позовом ВМР про звільнення зем. діл.» та не міститься жодних посилань про те, що судовий збір сплачений саме з позовної заяви Вінницької міської ради до ОСОБА_1 та з позовної заяви Вінницької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звільнення земельних ділянок.

Крім того, варто зауважити, що з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Вінницька міська рада уже зверталася до Вінницького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок.

Проте, ухвалами суду від 12.09.2016р. 127/16809/16-ц та від 13.10.2016р. 127/20260/16-ц позовні заяви були повернуті позивачу, в тому числі у зв`язку з відсутністю належних доказів сплати судового збору.

Натомість позивач ігноруючи вимоги суддів Вінницького міського суду, викладені в ухвалах про залишення позовних заяв без руху, займає принципову позицію, яка не узгоджується з вимогами ЦПК України.

Таким чином, позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху та не усунуто недоліки позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, позовна заява повертається позивачу, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку було залишено без руху, а відтак позовну заяву Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, слід вважати неподаною та повернути позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись ст. 121 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з отримання копії ухвали.
Суддя: