10.06.2016 Єдиний унікальний номер 205/8477/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 08 жовтня 2014 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень зазначивши, що 24.05.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2007-ПМ-54, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 16800,00 доларів США. зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 24.05.2012 року.

Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобовязання не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним станом на 16.07.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 11536,09 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 135087,61грн., яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 3388,62 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 39680,74грн..; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4228,6 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 49516,90 грн., заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 3918,87 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 45889,96 грн., пеня за рік з 16.07.2013 року по 16.07.2014 року у розмірі 1068,81 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 12 515,76 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань 24 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №2007-ПМ-54, відповідно до умов якого поручитель взяв на добровільних засадах зобов`язання відповідати перед Банком у разі порушення умов договору позичальником.

15 жовтня 2010 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було розглянуто цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Позов було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2007-ПМ-54 від 24.05.2007 року в сумі 12687,10 доларів США звернуто стягнення на майно, а саме: автомобіль Мерседес Спрінтер, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця.

14 грудня 2010 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було розглянуто цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент банк», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитним договорам №2007-ПМ-54 від 24.05.2007 року та SAMDN3489 ВІД 02.11.2007 року. Позов було задоволено на загальну суму боргу у розмірі 64609,24 грн.

На підставі вищевикладеного просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості в розмірі 11536,09 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 135087,61 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 3388,62 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 39680,74грн..; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4228,6 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 49516,90 грн., заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 3918,87 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 45889,96 грн. та судові витрати.

17 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.10.2010 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2007-ПМ-54 від 24.05.2007р..

Крім того, 03.12.2010 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору №2007-ПМ-54 від 24.05.2007р. з ОСОБА_1, ОСОБА_2. Даним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору №SAMDN3489 від 02.11.2007Р.

Також, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» видавати кредит в іноземній валюті на території України заборонено. Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» неправомірно надав ОСОБА_1, споживчого кредиту в валюті.

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» повністю ігнорує вимоги ст..9 ЗУ «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності», оскільки відсутня ліцензія яка видана безпосередньо на відділення ПАТ КБ «Приватбанк».

Також, відсутня довіреність видана ПАТ КБ «Приватбанк» особі уповноваженому представнику ОСОБА_3, у відповідності з вимогами ч.4 ст.95 ЦК України, яка підписала кредитний договір №2007-ПМ-54.

На підставі вищевикладеного просить визнати кредитний договір недійсним № 2007-ПМ-54 від 24.05.2007 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 основний позов не визнав в повному обсязі та просив відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не зявилася. Про місце, дату та час судового засідання сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Надала суду письмові заперечення в яких просила застосувати строки позовної давності.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що основний позов підлягає частковому задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 24.05.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2007-ПМ-54, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 16800,00 доларів США. зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 24.05.2012 року./том 1 а.с.12-17/

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 64609,24 грн., судовий збір у розмірі 170,45 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн., а всього 64899,69 грн. Також, стягнуто з ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 200 грн./ том 1 а.с.221/

Зазначеним рішенням суду з ОСОБА_1, ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за кредитним договором №2007-ПМ-54 від 24.05.2007 року станом на 09.11.2010 року у розмірі 57088,75 грн.

Також з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором №2- SAMDN3489 від 02.11.2007 року станом на 09.11.2010 р. у розмірі 7250,49 грн.

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2007-ПМ-54 від 24 травня 2007 року в сумі 12687,10 доларів США звернуто стягнення на майно, а саме: автомобіль Мерседес Спрінтер (модель:310 DПУ, рік випуску:1999, тип ТЗ Автобус-D, №кузова/шасі: VINWDB9034632Р952378, реєстраційний номер НОМЕР_1), шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця./ том.1 а.с.210-211/

Згідно листа від 13.03.2015р. №20.1.0.0./7-20150313/2175, грошові кошти від реалізації заставного автомобіля в розмірі 5437,97 доларів США зараховані 03.11.2011р. на рахунок погашення кредитного договору №2007-ПМ-54 від 24.05.2007р./том 1 а.с.142/, що також підтверджується випискою з 02.03.2010р. по 15.12.2014./том 1 а.с.139-141/

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2007-ПМ-54 від 24.05.2007р. станом на 16.07.2014р. ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 11536,09 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 135087,61грн., яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 3388,62 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 39680,74грн..; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4228,6 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 49516,90 грн., заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 3918,87 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 45889,96 грн., пеня за рік з 16.07.2013 року по 16.07.2014 року у розмірі 1068,81 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 12 515,76 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Щодо вимог первісного позову слід зазначити також наступне. Cуд не може повністю погодитися з доводами відповідача ОСОБА_1 щодо пропуску ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом .

Згідно зіст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Частиною 1статті 260 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно достатті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що строк позовної давності в частині вимог позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, за відсотками за користування кредитом позивачем не пропущений, оскільки строк повернення кредиту до 24.05.2012р., а позивач звернувся до суду з позовом 08.10.2014р., тобто в строк передбачений законом.

Стосовно вимог ПАТ КБ«ПриватБанк»в частині стягнення з ОСОБА_1 пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, то суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2статті 258 ЦК Українидо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» із даним позовом звернулося до суду 08.10.2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №2007-ПМ-54 від 24.05.2007р. станом на 16.07.2014р., а відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог, пеня за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за договором має бути розрахована за період з 16.07.2013 року по 16.07.2014р..

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 2007-ПМ-54 від 24.05.2007 року станом на 16.07.2014 року у розмірі 8686,03 доларів США, що складає 101 713 грн. 40коп., яка складається: - 3388,62 доларів США, що складає 39680,74 грн. заборгованість за кредитом; 4228,6 доларів США, що складає 49516,90 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1068,81 доларів США, що складає 12515,76 грн. пеня з 16.07.2013 року по 16.07.2014року, є обґрунтованими та повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №2007-ПМ-54 від 24.05.2007р. з ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що в забезпечення виконання умов кредитного договору, 24 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №2007-ПМ/54, відповідно до умов якого поручитель взяв на добровільних засадах зобов`язання відповідати перед Банком у разі порушення умов договору позичальником./а.с.13/

Пунктом 4 укладеного між сторонами Договору поруки передбачено, що у разі невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно п. 12 договору поруки сторони прийшли до згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом у 5 (п'ять) років.

У відповідності до п.14 договору поруки всі питання не врегульовані цим договором, регулюються діючим законодавством України.

Суд не приймає до уваги п.12 договору поруки яким встановлено строк позовної давності в 5 років, оскільки відповідно до норм ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом може буди збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

Ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року № 6-240 цс14, відповідно достатті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В постанові Верховного Суду України №6-214цс14 від 21.01.2015р. викладена правова позиція, що частиною 2 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №2007-ПМ-54 від 24.05.2007р. з ОСОБА_2 повинно бути відмовлено в зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходив з наступного.

Підставами для визнання недійсним укладеного між сторонами Кредитного договору ОСОБА_1 зазначив: невідповідність Кредитного договору вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст..9 ЗУ «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності»

В частині 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Кредитним договором чітко визначені кредитні умови, а саме: мету надання кредиту; форми його забезпечення; розмір процентів за користування кредитом; суму кредиту, строк, на який надається кредит, детальний розпис загальної вартості платежів по договору, що включає в себе суми платежів по поверненню кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги та розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

При укладені цього договору сторони узгодили всі його істотні умови. У Договорі зазначені сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Позивач особистим підписом засвідчив, що ознайомився з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Виконання Банком зазначених умов підтверджено відповідачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору. На момент укладення кредитного договору відповідач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 і 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частинами 1 - 3, 5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п.п. 8, 14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року кредитний договір може бути визнаний недійсним в зв'язку з тим, що він не відповідає вимогам законодавства України.

Позивач не навів підстав, визначених законом щодо недійсності правочинів.

За положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як визначає ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На підставі викладеного суд вважає, що у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору № 2007-ПМ-54 від 24.05.2007 року недійсним, необхідно відмовити у повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст., 215, 526, 527, 530, 554, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 2007-ПМ-54 від 24.05.2007 року станом на 16.07.2014 року у розмірі 8686,03 доларів США, що складає 101 713 грн. 40коп., яка складається: - 3388,62 доларів США, що складає 39680,74 грн. заборгованість за кредитом; 4228,6 доларів США, що складає 49516,90 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1068,81 доларів США, що складає 12515,76 грн. пеня з 16.07.2013 року по 16.07.2014року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1017 грн. 13 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору № 2007-ПМ-54 від 24.05.2007 року недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Н.Г. Остапенко