АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3424/16 Головуючий 1 інст. - Марченко О.М.
Справа № 643/1910/15-ц Доповідач - Кругова С.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Зазулинської Т.П.,

Міненкової Н.О.

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про усунення порушення права власності та виселення з будинку, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року позивач звернувся з позовом в якому просив виселити з будинку без надання іншого жилого приміщення відповідача.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 31 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду є незаконним , необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення, не взяв до уваги той факт, що він як один із співвласників заперечував проти реєстрації та проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1.

Суд не прийняв до уваги той факт, що відповідач фактично мешкав та був зареєстрований і є власником квартири АДРЕСА_2.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_3 ніколи, окрім періоду з 03.09.2014 по 22.02.2014 року не був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, щопозов є необґрунтованим, доводи викладені у ньому, не є достатніми для задоволення позову.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, що видане 13.03.1985 11-ю Харківською державною нотаріальною конторою № 2-1342 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності (по ? частині кожному) належить будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2014 у справі № 820/18020/14 встановлено, що 22.02.2014 року ОСОБА_3 зі згоди свого сина ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Без згоди позивача 22 лютого 2014 року місце проживання відповідача було зареєстровано у будинку за адресою АДРЕСА_1.

Висновком від 03.09.2014, що затверджений начальником Московського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області Клєріні О. М. реєстрація місця проживання відповідача у зазначеному будинку скасована.

Відповідь КП "Жилкомсервіс" підтверджує відсутність державної реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за вказаною адресою (т. 1а.с. 191).

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У відповідності до п.2.2 Порядку реєстрації місця проживання для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг - до відповідного центру документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати, талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України) документ, що підтверджує право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання.

Судовим розглядом встановлено, що між співвласниками спірного будинку досягнуто згоди на вселення відповідача не було.

Отже, доводи апеляційної скарги є суттєвими, і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Суд в порушення вимог закону дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 31 березня 2016 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, з будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Т.П. Зазулинська

Н.О. Міненкова