Справа № 341/565/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1231/2016
Головуючий у 1 інстанції Мула О. Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Василишин Л.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Галицького районного суду від 21 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20.10.2007р. між сторонами укладено кредитний договір про отримання кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк належним чином виконав зобовязання по видачі кредиту, однак відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 24.02.2014р. заборгованість відповідача перед банком становила 22 147,02 грн. Позивач зазначав, що від цієї суми боргу віднімається сума у розмірі 3 648,33 грн., яка була стягнута з відповідача судовим наказом від 17.09.2008 року. Також відповідачу нараховано штрафи. Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19 923,62 грн.

Рішенням Галицького районного суду від 21 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судові витрати: 121,80 грн. судового збору; 3 000 грн. витрат на правову допомогу; 2 688 грн. за проведення судової експертизи, а всього 5 809,80 грн.

На вказане рішення ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального права, що полягає в наступному. По-перше, судовим наказом, який не було скасовано, встановлена наявність кредитних правовідносин між банком та відповідачем. По-друге, рішення ґрунтується тільки на результатах судової експертизи, однак суд не звернув уваги та не зясував інші обставини підписання договору, а саме: де знаходився відповідач на час підписання договору; яким чином до договору була залучена копія паспорту відповідача (чи був паспорт втрачений або викрадений); якщо паспорт є в наявності у відповідача, то можна зробити висновок, що відповідач є причетним до підписання договору; чому відповідач не звертався до правоохоронних органів після того, як дізнався, що на нього оформлено кредит; чому відповідач не звернувся про визнання договору недійсним у цьому цивільному процесі; яким чином відбувалось користування кредитною карткою на підставі кредитного договору.

Також апелянт стверджує, що було порушено процедуру проведення почеркознавчої експертизи, яка передбачена науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими Указом Міністерства юстиції України 08.01.1998 року №53/5, а саме: п.1.3, 1.4 та 1.5, що стосуються порядку надання експерту зразків підпису. Крім того, як зазначає апелянт, судом не ставилось питання «чи виконано рукописний текст у документі навмисно зміненим почерком?», оскільки відповідач міг навмисно змінити підпис при підписанні кредитного договору. Апелянт вважає, що судом не дотримано вимог п.17 та п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», якими розяснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен зясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові обєктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Враховуючи ці обставини, апелянт вважає, що висновок експертизи є недопустимим доказом, тому суд безпідставно взяв його до уваги.

З наведених підстав апелянт просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідач не укладав з позивачем кредитного договору, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Такий висновок відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Так, судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_4 19 923,62 грн. заборгованості згідно укладеного 20.10.2007р. кредитного договору про отримання кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9). В обгрунтування позову зазначав, що станом на 24.02.2014р. заборгованість відповідача перед банком становить 22 147.02 грн., в тому числі: 2 611 грн. заборгованість за кредитом; 11 451,02 грн. заборгованость по процентах за користування кредитом; 8 085грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3 648,33 грн, яка стягнута на підставі судового наказу Галицького районного суду від 17.09.2008р., різниця становить 18 498,89 грн. Штрафні санкції становлять: 500 грн. штраф (фіксована частина); 924,93 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-8).

На підтвердження позовних вимог позивачем надано: заяву про видачу кредиту, в якій зазначено наступні відомості: у графі «дівоче прізвище матері» зазначено «Канюс», адреса проживання - Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, будинок №15; номер мобільного телефону 0, робота на постійній основі, назва компанії Єврохімчистка, за підписом Андреїв; копію паспорта громадянина України СС 718921, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; паспорт видано 10.03.1999р.; довідку про ідентифікаційний номер; розрахунок заборгованості за договором б/н від 20.10.2007р. станом на 24.02.2014р.(а.с. 4-10, 16, 17).

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги банку не визнав повністю, ствердив, що будь-якого кредитного договору з позивачем ніколи не укладав і не підписував, жодної суми кредиту не отримував, посилаючись на те, що у вересні 2007 р. у нього викрадено паспорт і довідку про ідентифікаційний номер. 12.09.2008р. він отримав новий паспорт. В заяві про видачу кредиту зазначено неправдиві дані: дівоче прізвище матері «Канюс», місце проживання, номер телефону, та місце його праці. Жодних сум згідно судового наказу Галицького районного суду від 17.09.2008р. з нього не стягували. Вважає, що зазначені дані придумані отримувачем кредиту.

Судом, із наданих ОСОБА_5 документів, а саме: копій паспортів України СС 718921, виданого 10.03.1999р. та СЕ 466944, виданого 12.09.2008р. на імя ОСОБА_4, встановлено, що відповідач народився 14.02.1965р., проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2. Із свідоцтва про народження 11-НМ №275193, виданого 19.12.1978р. на імя Нечесна (мати позивача); трудової книжки БТ -11 №1430148 дата заповнення 29.05.1986р. встановлено, що ОСОБА_4 народився 14.02.1965р., на підприємстві «Євро-хімчистка» не працював (а.с.82 86).

Згідно висновку №3259 судової почеркознавчої експертизи від 21.12.2015р., проведеної експертом Львівського науково-дослідного інституту судової експертизи на виконання ухвали суду у цій справі, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4, розташований в пробільній графі «Підпис» розділу «КЛІЄНТ» на зворотному боці заяви про відкриття рахунку і надання послуг, зокрема, оформлення кредиту «Швидка готівка» в Івано-Франківській філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» від імені ОСОБА_4 із датою складання 20.10.2007 року, виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою (а.с.180-182).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що 20.10.2007р. позивач уклав кредитний договір про отримання кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з іншою особою, а не з ОСОБА_4. Тому підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача не має.

Враховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судовим наказом, який не було скасовано, встановлена наявність кредитних правовідносин між банком та відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки на підставі належних та допустимих доказів у цій справі встановлено, що відповідач не укладав кредитного договору.

Доводи апелянта про те, що рішення ґрунтується тільки на результатах судової експертизи, однак суд не звернув уваги та не зясував інші обставини підписання договору, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки висновок суду про відмову в задоволенні позову ґрунтується не тільки на підставі висновку експертизи, а й на підставі інших доказів, якими підтверджено, що відповідач дійсно втратив паспорт і в 2008 році отримав новий паспорт (а.с.176), а деякі відомості, зазначені у заяві про видачу кредиту, не відповідають дійсності тощо. Наведене свідчить про те, що суд повно та всебічно зясував обставини справи.

Що стосується доводів апелянта про порушення процедури проведення почеркознавчої експертизи, то такі є безпідставними з огляду на те, що експертизу проведено відповідно до вимог процесуального законодавства, висновок експертизи є обґрунтованим і жодних підстав для сумніву в його правильності немає. Крім того апелянт не ставив перед судом питання про призначення повторної експертизи. Тому суд вірно взяв до уваги висновок експертизи, який є належним та допустимим доказом у цій справі, і разом із іншими дослідженими судом доказами підтверджує той факт, що відповідач не укладав кредитного договору.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_6