АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

16 червня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г., Мараєвої Н.Є.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Яценка Євгена Олександровича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року,

встановила:

07.08.2015 р. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором кредиту №40.29-34/397 на купівлю автотранспортних засобів, що станом на 17.11.2014 року становить: 11308,04 дол. США - заборгованість за кредитом; 6 833,08 дол. США - заборгованість за відсотками; 2 137,22 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 1 280,77 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, всього на загальну суму 21 559,11 дол. США, що еквівалентно 332 278 грн. 02 коп. та відшкодувати судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 12.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №40.29-34/397 на купівлю автотранспортних засобів, згідно з яким останньому було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 18 731 долар США, зі сплатою процентів в розмірі 12% річних та комісій, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 вересня 2012 року.

З метою забезпечення виконання боржником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 12.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №013/640-П.

В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу не здійснює погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом у встановлені терміни, чим порушує умови договору, майнові права та інтереси позивача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 5 305 грн. 37 коп., з яких: 271 долар США, що згідно курсу НБУ станом на 17.11.2014 р. становить 4 173 грн. 40 коп. - основна заборгованість по кредиту; 1 131 грн. 97 коп. - заборгованість за відсотками. Також стягнуто судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Яценко Є.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що з урахуванням п.7.3 ст.7 договору кредиту №40.29-34/397 від 12.09.2006 р. вказаний договір не припинив своєї дії до цього часу, тому вважати про пропущення строків позовної давності є недоцільним.

Крім цього, судом першої інстанції безпідставно відмовлено в позові до поручителя ОСОБА_2 Оскільки позов подано 07.08.2015 року, в межах строку позовної давності, встановлений ч.4 ст.559 ЦК України строк в шість місяців пропущено не було.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу просив відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 305 грн. 37 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Колегія суддів не може повністю погодитись з рішенням суду у вказаній частині з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №40.29-34/397 на купівлю автотранспортних засобів, згідно з яким останньому було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 18 731 долар США, зі сплатою процентів в розмірі 12% річних та комісій, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 вересня 2012 року.

У пункті 1.1.1 вказаного договору сторонами погоджено графік погашення заборгованості, відповідно до якого погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісячно з жовтня 2006 року по серпень 2012 року рівномірними платежами по 260 дол. США, а у вересні 2012 р. - платежем у розмірі 271 дол. США.

Таким чином, сторони поряд з установленням строку дії договору встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з п. 2.4.1 договору сплата процентів здійснюється у валюті кредиту в період сплати, за який приймається період з 1 по 10 число місяця, наступного за звітним.

У статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту укладеного сторонами кредитного договору вбачається, що ним передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому із аналізу ст. 261 ЦК України слідує, що початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3.3.9 кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно та у повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Оскільки позичальник припинив погашати кредит 25 листопада 2009 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право на позов щодо першого простроченого платежу у позивача виникло 11 грудня 2009 року.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116 цс13.

Дійшовши правильного висновку про пропуск строку позовної давності по окремим платежам, суд першої інстанції не врахував, що позовна заява була здана на пошту 07.08.2015 р. і саме з цієї дати повинен обраховуватись строк позовної давності.

Враховуючи викладене, право позивача на стягнення заборгованості по тілу кредиту, що виникла за липень, серпень та вересень 2012 року на загальну суму 791 долар США, що за курсом НБУ станом на 17.11.2014 р. становить 12 191,21 грн., підлягає судовому захисту.

З огляду на те, що проценти нараховуються на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту, правові підстави для визначення процентів в залежності від розміру заборгованості по тілу кредиту, яка може бути стягнута в судовому порядку, є помилковим.

З урахуванням розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість по процентам за період з 11.07.2012 р. по 16.11.2014 р. становить 3 227,24 долара США, що за курсом НБУ станом 17.11.2014 р. становить 49 739,51 грн.

За відсутності заперечень з того приводу, що кошти були надані боржнику в іноземній валюті і на момент їх видачі банк мав ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, правові підстави для стягнення грошових коштів в національній валюті Україні - гривні у суду першої інстанції були відсутні.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції у вказаній частині без змін залишатись не може.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, яка нарахована позивачем за період з 16.11.2013 р. по 16.11.2014 р.

Суд першої інстанції правильно врахував положення п.4.4 кредитного договору, відповідно до якого нарахування пені за невиконання зобов'язань, визначених п.п.1.1, 2.4 цього договору та штрафів за невиконання зобов'язань, визначених п.3.3.1 -3.3.17 цього договору, припиняється через один рік від дня, коли будь-яке з таких зобов'язань мало бути виконане. Оскільки кінцевий строк виконання зобов'язання закінчився 11.09.2012 р., пеня могла бути нарахована лише до 11.09.2013 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому зобов'язання за договором поруки припинилися.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у вказаній частині, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту №40.29-34/397 на купівлю автотранспортних засобів від 12.09.2006 року, цього ж дня укладено договір поруки з ОСОБА_2, відповідно до умов якого остання поручилася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом та можливих штрафних санкцій за договором кредиту №40.29-34/397 від 12.09.2006 року.

Відповідно до пункту 4.2 договору поруки договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Судом встановлено, що позичальник та поручитель зобов'язання за договором кредиту №40.29-34/397 на купівлю автотранспортних засобів від 12.09.2006 року належним чином не виконували, допустили заборгованість, у зв'язку з чим 07.08.2015 р. банк звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Оскільки у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 11 вересня 2012 року.

За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 12 вересня 2012 року протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Отже, установивши, що банк звернувся до ОСОБА_2, як до поручителя, з позовом про стягнення заборгованості після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, суд правильно застосував норму частини четвертої статті 559 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням нового про стягнення судового збору пропорційно до суми задоволених вимог, а саме в сумі 1300,61 грн. ( 619,31 грн. +681,30 грн.).

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Яценка Євгена Олександровича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості в сумі 5 305 грн. 37 коп. та судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №40.29-34/397 на купівлю автотранспортних засобів від 12.09.2006 року, яка станом на 17.11.2014 року становить 4 018,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.11.2014 р. становить 61 930,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1300, 61 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

В решті рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/7590/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: КирилюкГ.М.