Справа № 752/5518/16-ц
Провадження №: 4-с/752/83/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016 року Голосіївський районний суд м Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.,

при секретарі Рожок В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, зацікавлена особа Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, на постанову державного виконавця в рамках проведення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою у якій просить визнати не правомірною та скасувати Постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві при веденні виконавчого провадження про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.03.2014 року по виконавчому провадженню № 41383097.

В обґрунтування скарги вказує, що у провадженні Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом виданим на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1

26.03.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про арешт його майна та заборону на його відчуження.

Такі дії державного виконавця вважає незаконними, оскільки це перешкоджає йому в розпорядженні своєю нерухомістю, а також це перешкоджає йому у здійсненні підприємницької діяльності.

Боржник посилається на те, що згідно довідки(а.с.6) він, станом на 01.01.2016 року, взагалі не має заборгованості по аліментним платежам, а навіть має переплату по аліментам яка складає 1133 грн.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник доводи скарги підтримують, та просять її задовольнити, справу просять розглянути без їх участі.

Представник зацікавленої особи Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає скаргу такою що підлягає частковому задоволенню.

За приписом ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки(а.с.6) боржник ОСОБА_1 станом на 01.01.2016 року заборгованості по аліментним платежам, а навіть має переплату по аліментам яка складає 1133 грн.

Таким чином, як вважає суд проаналізувавши наданий суду доказ(а.с.6), станом на 01.01.2016 року відпала необхідність в арешті майна боржника ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця від 26.03.2014 року(а.с.5), та яку після повної виплати заборгованості по аліментів треба було скасувати.

За приписом ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Права та обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Таким чином лише після 01.01.2016 року можна ставити питання про скасування постанови, але на час її винесення дії державного виконавця відповідали закону.

Таким чином за обставинами викладеними у скарзі можна ставити питання лише у частині правомірності або неправомірності не дій, а бездіяльності по несвоєчасному зняттю арешту з майна боржника. Але таке питання у скарзі не ставилось.

Накладений арешт на все майно ОСОБА_1, за відсутності в останнього боргу по аліментах, після його погашення, перешкоджає ОСОБА_1 у розпорядженні його майном та не відповідає п.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження»

Відповідно до 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне: У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Аналізом цих правових норм вбачається відсутність чіткого врегулювання обов'язку державного виконавця зняти арешт при здійсненні виконавчих дій за виконавчим провадженням по сплаті аліментів, яке може тривати протягом тривалого часу, до досягнення дитиною повноліття, тобто виконавче провадження може тривати від 1 до 18 років.

За таких обставин треба керуватись аналогією закону, тобто правовою нормою передбаченою у п.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», за стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,2,26 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 11, 57-61, 383 - 389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати Постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві ВП № 41383097 від 26.03.2014 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, по виконавчому провадженню, відкритому за виконавчим листом №2601/23604/12 виданого 01.02.2013 року на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1

У частині вимог про визнання незаконними дій державного виконавця у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Особи які були учасниками процесу, але не були присутні при оголошенні ухвали можуть її оскаржити у той же спосіб протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя С.В. Ладиченко