Справа № 750/2336/15-ц
Провадження № 2/750/27/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Карапута Л.В.,

при секретарях Руденок В.О., Суспо Л.Ю.,

за участі КоваленкоЗелена О.М., ОСОБА_1, представників відповідача ПАТ "Альфа-Банк" - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 Миколаїни до Публічного акціонерного товариства Омега Банк, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про захист прав споживача, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, визнання недійсного іпотечного договору та за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" про захист прав споживача та визнання договорів поруки припиненими та цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

11.03.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Омега Банк про захист прав споживача та визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним.

В ході розгляду справи позивач подала уточнену позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Омега Банк, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання договору про надання споживчого кредиту та додатку №1 до нього недійсними, визнання недійсного іпотечного договору, застосувати до договору про надання споживчого кредиту 2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року укладеного між ВАТ «Сведбанк та ОСОБА_7 та додаток №1 до нього та іпотечного договору укладеного між ВАТ «Сведбанк та ОСОБА_7, посвідченого 19.03.2008 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованому в реєстрі за № 2846/129 вимоги недійсності нікчемних правочинів в порядку ч. 2 ст 215 ЦК України, зобовязати приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 виключити запис з реєстру іпотек щодо квартири АДРЕСА_1, зареєстрованого 12.03.2008 року в реєстрі за № 2846/129 та зняти заборону на відчуження даної квартири.

21.08.2015 року протокольною ухвалою суду прийнято та обєднано в одне провадження з первісним позовом позов третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" про захист прав споживача та визнання договорів поруки припиненими.

09.06.2015 року ОСОБА_8 акціонерне товариство "Альфа-Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 945431 грн. 95 коп. та судових витрат.

Ухвалою суду від 06.10.2015 року обєднано в одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_7 Миколаїни до Публічного акціонерного товариства Омега Банк, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про захист прав споживача, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, визнання недійсного іпотечного договору та за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" про захист прав споживача та визнання договорів поруки припиненими та цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні позивач КоваленкоЗелена О.М. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_8 акціонерне товариство Омега Банк в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі товариства.

Представник відповідача ОСОБА_8 акціонерне товариство "Дельта Банк" в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, просив відмовити у задоволенні позову, надав заперечення проти позову.

Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі та поклався на розсуд суду.

Представники відповідача ОСОБА_8 акціонерне товариство "Альфа-Банк" просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7 Миколаїни та позову ОСОБА_1, ОСОБА_6, а позов Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" просили задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 просив позов задовольнити, в задоволенні позову ПАТ "Альфа-Банк" відмовити.

ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі та заявлений позов підтримала.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000 доларів США на строк з 19.03.2008 року по 19.03.2038 року включно та на умовах передбачених у кредитному договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с. 17-23 т.1).

Відповідно до умов договору, кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_9 з метою придбання двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно кредитного договору № 2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №2233.9.9222920.01 щомісяця, через касу банку згідно додатку №1 до договору (графік погашення кредиту).

13.01.2009 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року, згідно умов якої, проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу банку на рахунок погашення відсотків №2238.4.9222920.1 щомісяця в період з 01 по 20 число включно за попередній календарний місяць; проценти нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту. До додаткової угоди укладено змінений графік погашення кредиту.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Пунктом 2 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

19.03.2008 року між ОСОБА_7 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір, відповідно до якого, в іпотеку банку було передано 2-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м.Чернігів, вул. Червоногвардійська, буд. 43, к. 94, яка оцінена була в 55 499 доларів США 00 центів, шо за курсом НБУ на день укладення цього Договору становить у еквіваленті 280 270 гривень 00 коп.(а.с.24-27 т.1).

В забезпечення належного виконання відповідачем умов кредитного договору 19.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1А.(поручитель) та ОСОБА_7 (позичальник) було укладено договір поруки № 2402/0308/71-028/Р-2, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язується перед Банком відповідати за виконання Позичальником всіх своїх зобовязань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, передбачених Кредитним договором № 2402/0308/71-028 від 19 березня 2008 року, укладеним між Банком та Позичальником, та будь-якими додатковими угодами до нього, у тому числі щодо: повернення Позичальником коштів, наданих Банком Позичальнику у вигляді кредиту у сумі 50 000 США (П'ятдесят тисяч доларів 00 центів) строком до 18 березня 2038 року включно; оплати Позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 (Одинадцять цілих 90 сотих % річних у порядку та строки, зазначені в Кредитному договорі; спалти комісій, неустойок, відшкодування збитків та інших платежів, у порядку та строки, передбачені Кредитним договором (а.с.116 т. 1).

19.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6О.(поручитель) та ОСОБА_7 (позичальник) було укладено договір поруки № 2402/0308/71-028/Р-1, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язується перед Банком відповідати за виконання Позичальником всіх своїх зобовязань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, передбачених Кредитним договором № 2402/0308/71-028 від 19 березня 2008 року, укладеним між Банком та Позичальником, та будь-якими додатковими угодами до нього, у тому числі щодо: повернення Позичальником коштів, наданих Банком Позичальнику у вигляді кредиту у сумі 50 000 США (П'ятдесят тисяч доларів 00 центів) строком до 18 березня 2038 року включно; оплати Позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 (Одинадцять цілих 90 сотих % річних у порядку та строки, зазначені в Кредитному договорі; спалти комісій, неустойок, відшкодування збитків та інших платежів, у порядку та строки, передбачені Кредитним договором(а.с.117 т. 1)

Відповідно до витягу відкритих рахунків ПАТ «Омега Банк» на ім'я ОСОБА_7 15.11.2011 року був відкритий рахунок 2620.5.9222920.01 у доларах та закритий 10.12.2012 та рахунок 2620.5.9222920.1 у національній валюті відкритий 02.04.2009 року закритий 10.12.2012року (а.с 209 т.3).

Відповідно до Заяви на видачу готівки №11425-11 від 19 березня 2008 року ОСОБА_7 в готівковій формі були видані кредитні кошти в розмірі 50 000 дол. США, з позичкового рахунку №2001 в касу на рах. №2401, що в еквіваленті становить 252 500,00грн.

25.05.2012 року між ОСОБА_8 акціонерним товариством «Сведбанк», який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та ОСОБА_8 акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

15.06.2016 року між ОСОБА_8 акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_8 акціонерним товариством «Альфа Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» продає (відступає) права вимоги Публічному акціонерному товариству "Альфа-Банк".

Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Альфа Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків Нового Кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Альфа Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.

Ухвалою суду від 02 лютого 2016 року по справі призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Чернігівському відділенню КНДІСЕ.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 3103-3110/15-24 від 27.04.2016 року приймаючи умови кредитного договору у їх поєднанні та взаємозв'язку та діючі норми законодавства операція з видачі кредитних коштів ОСОБА_7 в розмірі 50 000 дол. США повинна бути відображена в обліку ВАТ «Сведбанк» при готівковій формі видачі бухгалтерською проводкою: Дт 2233 в кореспонденції з Кт 2620, далі Дт 2620 Кт 1001. Виходячи із питання №1 документальне оформлення вказаної операції з видачі ВАТ «Сведбанк» кредиту ОСОБА_7 складене з недотриманням вимог чинного законодавства. Перерахунок ВАТ «Сведбанк» кредиту в готівковій формі у сумі 50 000,00 доларів США ОСОБА_7 підтверджується заявою на видачу готівки від 19 березня 2008 року, у якій видачі кредитних коштів відображена некоректною кореспонденцією бухгалтерських рахунків. Під час видачі кредиту ОСОБА_7 ВАТ «Сведбанк» недотримані вимоги Постанови НБУ «Про затвердження Інструкції про відкриття, використання та закриття рахунків в національній та іноземних валютах» №492 від 12.11.2003р., стосовно видачі готівки в іноземній валюті без відкриття поточного рахунку (видача готівкової іноземної валюти можлива лише з поточного рахунку клієнта банку). Документального підтвердження, щодо відкриття ВАТ «СведБанк» поточного рахунку в іноземній валюті Позичальнику ОСОБА_7, як для видачі готівки в іноземній валюті так і для погашення кредитної заборгованості в іноземній валюті на дослідження не надано. У п.1.5 Кредитного договору №2402/0308/71-028 від 19.03.2008 вказані витрати, які входять до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для Позичальника у зв'язку з його отриманням, але відсутній детальний опис/орієнтована сукупна вартість кредиту та абсолютне подорожчання кредиту, як того передбачають приписи Постанови Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року №168. Мінімально необхідний платіж, який би відповідав всім умовам договору розраховувати не доцільно, у зв'язку із застосуванням диференційованого методу погашення кредиту, що передбачає постійну зміну платежу в залежності від залишку кредиту. За даними первинних документів (квитанцій) розмір грошових коштів, фактично виплачених ОСОБА_7 по Кредитному договору №2402/0308/71-028 від 19.03.2008 становить 30 759,42 дол. США та 96 440,00 грн. Визначити сплату грошових коштів у розрізі платежів за період з 19.03.2008 по вересень 2015року не видається за можливе. Визначити суму залишку по тілу кредиту за кредитним договором №2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року станом на вересень 2015року та суму заборгованості по відсоткам станом на вересень 2015 року, не видається за можливе. Заява на видачу готівки ОСОБА_7, яка документально підтверджує видачу кредитних коштів складена із недотриманням вимог п.2.3 «Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України», затвердженої Постановою Правління НБУ від 20.10.2004 року №495, п.5гл.1 розділу III, п.4, п.5 гл.З розділу III «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої постановою Правління НБУ №337 від 04.08.2004року; п.2.1.1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітність в банках України», затвердженою Постановою Правління НБУ №566 від 30.12.1998року; п.1.9 Постанови Національного банку України «Про затвердження Правил здійснення за межі України та в Україні переказів фізичних осіб за поточними валютними неторговельними операціями та їх виплати в Україні та внесення змін до деяких нормативно - правових актів» від 29.12.2007р. №496; положення глави 72 ЦК України. Реальна процентна ставка по кредитному договору, яка за результатами дослідження становить 12,93 не відповідає дійсній процентній ставці, що зазначена у Кредитному договорі №2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року, що становить 11,9 річних.

Позивач вважає, що вищевказаний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства України, а подальше його використання завдає значних матеріальних збитків.

Стверджує, що надання кредитних коштів за кредитним договором № 2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року відповідає ознакам споживчого кредиту, тому до даних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Такі самі вимоги викладені в п. 2.1 Постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Крім того, в п. 2.4. даної постанови зазначено, що Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Позивач зазначив, що її взагалі не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту, що призвело до того, що позивач був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається: детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Кредитний договір має містити графік платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин.

Відповідно до положень ст. 6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно висновку експерта, за даними первинних документів (квитанцій) розмір грошових коштів, фактично виплачених ОСОБА_7 по Кредитному договору №2402/0308/71-028 від 19.03.2008 становить 30 759,42 дол. США та 96 440,00 грн. Визначити сплату грошових коштів у розрізі платежів за період з 19.03.2008 по вересень 2015року не видається за можливе. Визначити суму залишку по тілу кредиту за кредитним договором №2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року станом на вересень 2015року та суму заборгованості по відсоткам станом на вересень 2015 року, не видається за можливе, оскільки реальна процентна ставка по кредитному договору, яка за результатами дослідження есперта становить 12,93 та не відповідає дійсній процентній ставці, що зазначена у Кредитному договорі №2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року, що становить 11,9 річних.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ч.2 статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При розгляді даної справи суд, як це і передбачено статтею 212 ЦПК України, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк» не довів суду та не надав достатніх доказів існування дійсної заборгованості ОСОБА_7 по кредитному договору №2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року, тому в завдоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» щодо стягнення заборгованості слід відмовити.

Доводи позивача, що умови договору були приховані, несправедливі та такі, що вводять в оману спростовуються власноручним підписом спірного кредитного договору, додатку № 1 та договору іпотеки. Відповідно до умови 10.1 кредитного договору №2402/0308/71-028 від 19.03.2008 року, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.

Таким чином позивач, перед укладенням кредитного договору був ознайомлений із загальними умовами кредитування і погодився на них, наслідком чого стало підписання ним кредитного договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в разі ненадання інформації, яка зазначена у частині 2 даної норми (на яку у своїй заяві посилається позивач), банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст. 15 та 23 цього Закону. Тобто споживач має право на відшкодування завданих даними діями збитків, однак передбачених законом правових підстав для визнання недійсним у даному випадку кредитного договору немає.

Отже, на час укладення кредитного договору, позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, так як особисто підписавши кредитний договір, він засвідчив отримання зазначеної вище інформації на, те, що погодився з умовами кредитного договору. Крім того, позивачем щомісячно вносилися необхідні платежі на погашення даного кредиту, що є підтвердженням схвалення правочину.

Окрім того, вирішуючи спір про визнання недійсним договору необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним і настання відповідних правових наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону; додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсним правочину і настання відповідних правових наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегульовувати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Посилання позивача на те, що вищевказаний кредитний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства є безпідставними, оскільки під час укладення кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов цього договору точно в договорі визначили свої наміри. При цьому сторони не мали на меті інших цілей, ніж ті, що передбачені чинним законодавством України для кредитних договорів, а саме: банк зобов'язався надати позичальнику кредит у відповідному розмірі в іноземній валюті, а позичальник зобов'язався повернути кредит у тій же валюті, в якій він його отримав, у строки, встановлені договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Особистий підпис позивача свідчить про те, що він погодився на всі умови, які зазначені у кредитному договорі.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України).

В поданій позовній заяві позивач звертає увагу суду на те, що вона оскаржує відповідність кредитного договору вимогам чинного законодавства України в частині порушення прав позивача як споживача кредитних послуг до та в момент підписання сторонами оспорюваного кредитного договору.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Позивачем всупереч ст. 60 ЦПК України не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт його обману.

А тому посилання позивача на не ознайомлення їх перед укладенням кредитного договору з правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не може свідчити про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитного договору та не дає підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, оскільки спростовується дослідженими в суді матеріалами справи.

Крім того, слід зазначити, що застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» можливе щодо спорів, які виникають з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору зазначений закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України.

Отже, судом встановлено, що на момент вчинення правочину, тобто укладення кредитного договору, волевиявлення позивача було вільним і відповідало її внутрішній волі, укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, тобто відповідач надав, а позивач прийняла кредит і зобов'язалася повернути його відповідачу у встановлені кредитним договором розмірі і строки.

Згідно з частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Крім того, позивачі, посилаючись на частину 2 статті 548 ЦК України, як на підставу для визнання іпотечного договору та договорів поруки недійсними, вказували на те, що недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочинів щодо його забезпечення.

З огляду на наведене, та беручи до уваги, що кредитний договір № 2402/0308/71-028 від 19 березня 2008 року не визнається судом недійсним, тому відсутні також підстави і для визнання недійсними зазначених вище іпотечного договору та договорів поруки.

Інші доводи первісного позову є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства та обставин справи, в зв'язку з чим суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд не вбачає жодних підстав для визнання недійсним кредитного договору № 2402/0308/71-028 від 19 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7, іпотечного договору від 19.03.2008 року, договору поруки № 2402/0308/71-028/Р-1 від 19 березня 2008 року, договору поруки № 2402/0308/71-028/Р-2 від 19 березня 2008 року.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_4 Миколаїни до Публічного акціонерного товариства Омега Банк, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про захист прав споживача, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, визнання недійсного іпотечного договору, відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" про захист прав споживача та визнання договорів поруки припиненими, відмовити.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст.294 ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Карапута