Справа № 476/419/16-ц
Провадження № 2/476/121/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.11.2016 року Єланецький районний суд
Миколаївської області
в складі: головуючого - судді Чернякової Н.В.
при секретарі Козаченко Л.М.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Єланець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант траст трейд" про захист прав споживача
Вважає, що умови договору не відповідають вимогам ряду норм чинного законодавства та порушують його права як споживача, зокрема:
-укладений Договір є нікчемним, оскільки умови договору є несправедливими і всупереч принципу добросовісності створено істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача,
-правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, оскільки його як споживача було введено в оману щодо вартості предмета лізингу,
-вказаний договір не був нотаріально посвідчений, що є обов'язковим атрибутом його чинності, а тому вважає, що в силу положень ст.ст. 215, 220, 799 ЦК України даний Договір є нікчемним.
Посилаючись на викладене просив застосувати до вищевказаного Договору наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме: зобов'язати ТОВ "Атлант траст трейд" повернути йому сплачену ним грошову суму на виконання умов договору у розмірі 171000 грн. та стягнути збитки у вигляді комісії банку в розмірі 1008 грн.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, вказаних у заяві, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник відповідача ТОВ "Атлант траст трейд" в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд приходить до слідуючого.
Згідно з п.1.1 вищевказаного договору лізингодавець зобов'язується придбати у продавця, визначений у додатку № 1 до договору предмет лізингу та передати даний предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, визначених даним договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства України.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що лізингодавець зобов'язаний купити предмет лізингу в строк, який передбачає розумний період часу, який необхідний для пошуку предмета лізингу, додаткового погодження з лізингоодержувачем характеристик предмета лізингу та оплати предмета лізингу, а також виключно після того, як лізингодавець отримає від лізингоодержувача такі платежі: -платіж за оформлення договору; -авансовий платіж; -різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 договору, або різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5 ст. 9 даного договору (за наявності). У разі відсутності у продавця визначеного лізингоодержувачем предмета лізингу на дату купівлі-продажу та замовлення його продавцем для подальшого продажу лізингодавцю, лізингодавець зобов'язаний повідомити про це лізингоодержувача в письмовій формі.
Відповідно до п. 1.4 Договору лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем, виключно за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета лізингу.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє не менше 61 місяця, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань за даним договором.
Згідно п. 3.1.11 Договору у разі неможливості придбання предмету лізингу лізингодавцем або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, визначеного даним Договором, лізингодавець зобов'язаний повідомити про це лізингоодержувача шляхом направлення йому письмового повідомлення.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем (лізингодавцем) листом від 24.12.2015 року за вих. № 156 було повідомлено позивачу (лізингоодержувачу) про неможливість придбання предмету лізингу з підстав відсутності узгодженої модифікації предмету лізингу (а.с. 92).
Згідно п. 8.3 Договору всі планові платежі, які визначаються у Додатку №2 до даного Договору, який сторони зобов'язуються підписати до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу, сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-й день поточного місяця, згідно вказаного додатку та/або на підставі рахунків, виставлених лізингодавцем.
Як вбачається з п. 9.1, 9.2 Договору авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному Договорі та Додатку №1 до даного договору, в розмірі 50% на момент укладення даного договору. Лізингоодержувач має можливість сплатити авансовий платіж впродовж 1 місяця з моменту підписання Договору.
Частиною 3 ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч.1 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Відповідно до ч.2, п.3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Так, за змістом частини п.5 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Згідно п.п. 17.2, 17.4, 17.5 Договору підписання Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення з ними, розуміння сторонами умов даного Договору. Лізингоодержувач своїм підписом засвідчує, що послуга фінансового лізингу обрана ним самостійно, свідомо, без нав'язування з боку лізингодавця, а умови договору є зрозумілими та справедливими по відношенню до нього.
Таким чином, підписуючи Договір та Додаток №1 до нього позивач погодився з умовами вказаного Договору, підтвердив, що вони є цілком зрозумілими і вважає їх справедливими по відношенню до себе, отримав повну та необхідну інформацію про всі можливі витрати і ризики у зв'язку із укладанням та виконанням Договору.
Крім того, беручи до уваги доводи позивача щодо здійснення нечесної підприємницької практики шляхом введення його в оману щодо вартості предмету лізингу, суд приходить до слідуючого.
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Відповідно до положень, закріплених у ч. ч. 1, 6 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача.
Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Крім того, як випливає із змісту положень ст. 230 ЦК України та п. 19 вищевказаної Постанови ПВСУ правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним, а тому суд неможе встановити нікчемність вищевказаного правочину з таких підстав.
Між тим, вирішуючи питання щодо обов'язкового нотаріального посвідчення даного Договору фінансового лізингу, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Вказаний висновок відповідає висловленій Верховним Судом України позиції у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6?2766цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 сплатив відповідачу за спірним нікчемним правочином 171000,00 грн. та на користь банку 1008,00 грн. комісії за переказ готівки.
З огляду на викладене, суд вважає, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину підлягає задоволенню, а тому з відповідача ТОВ "Атлант траст трейд" на користь позивача ОСОБА_2 належить стягнути 171000,00 грн. грошових коштів.
Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат по сплаті комісії в розмірі 1008,00 грн., то вони не підлягають задоволенню, оскільки вказані кошти є комісією банку та сплачені на користь банку за переказ готівки і не являються такими, що сплачені на виконання нікчемного правочину.
Під час подачі позовної заяви ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1710 грн., що становить 1 відсоток від розміру суми задоволених позовних (майнових) вимог.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант траст трейд" про захист прав споживача задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант траст трейд" на користь ОСОБА_2 171000 (сто сімдесят одну тисячу) грн. грошових коштів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант траст трейд" на користь держави судовий збір в розмірі 1710 (одна тисяча сімсот десять) грн.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Єланецьким районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Єланецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Чернякова