Провадження № 22-ц/780/2964/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 16.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Мельника Я.С.,

суддів: Мережко М.В., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2016 року у справі за позовом Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа Білоцерківський міський відділ Державної міграційної служби України у Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року позивач звернувся з вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просив визнати ОСОБА_2 та членів його сімї такими, що втратили право користування службовим житлом квартирою № 6, яка знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Заводська, 3, зобовязати Білоцерківський відділ Державної міграційної служби України у Київській обл. зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з службової квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач та члени його сімї не проживають в даній квартирі більше трьох років, про що було складено комісією СП ГУ ДСНСУ відповідний акт. Житловою комісією, яка була створена позивачем, прийнято рішення про позбавлення відповідачів права користування виділеним службовим приміщенням.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки постановлено з порушенням норм матеріально та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування службовою квартирою.

При цьому суд виходив з того, що позивач не надав суду належних та достатніх доказів, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні без поважних причин більше шести місяців.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 08.08.2006 року за №376 /п. 1.19/, було надано статус десяти службових квартир при державній пожежній частині №14 за адресою вул. Заводська 3 в м. Біла Церква.

В даному житловому приміщенні проживає ОСОБА_2 разом з дружиною та донькою з 1993 року. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про склад сімї та реєстрації (а. с. 91).

Відповідач ОСОБА_2 перебував на службі в органах цивільного захисту 24 роки, з 1988 року по 2012 рік. З 20.12.2012 року прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_2, згідно наказу № 281 о/с від 17.12.2012 року було звільнено зі служби у відставку за станом здоровя.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 був поселений в спірну квартиру, яка на час вселення не мала офіційно визначеного статусу службового, оскільки перебувала на балансі ВАТ «ВАЛСА» і, лише, після прийняття рішення Білоцерківським виконкомом від 08.08.2006 року, десять квартир, в тому числі й квартира де проживає відповідач з родиною, було передано на баланс ГУ МНС України в Київській області та надано статус службових квартир.

В подальшому, між сторонами по справі було укладено договір найму службового приміщення № 1/4 від 01 вересня 2013 року, предметом якого є платне строкове користування однокімнатним житловим приміщенням загальною площею 29,7 кв.м., на третьому поверсі АДРЕСА_1, по вул. Заводській. Службове приміщення надано користувачу для проживання разом з членами його сімї.

Термін дії даного договору встановлено на 12 місяців, але у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору не менш ніж за місяць до закінчення строку його чинності, - договір вважається продовженим на той самий термін і на тим самих умовах, які були передбачені цим договором.

За правилами ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності зазначених норм матеріального та процесуального права суд першої інстанції дав належну оцінку доводам відповідачів та наданим ними доказам про поважність причин тимчасової відсутності в спірній квартирі.

Зокрема, ОСОБА_2, обґрунтовуючи поважність причин тимчасової відсутності у квартирі, посилається на те, що вимушений періодично проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки почергово з дружиною здійснює догляд за його хворою матірю ОСОБА_5, що підтверджується відповідними доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с. 98, 100). До того ж, в спірній квартирі вже більше року проводиться ремонт, що також підтверджується доказами (а.с. 123-127).

Судова колегія перевіряючи законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, приймає до уваги зазначені обставини, адже вони підтверджуються наявними у справі доказами, що свідчить про те, що відповідач інтересу до спірного житла не втрачав і не проживає в ньому з поважних причин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, встановлених ст. 71 ЖК України, для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: