АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Білич І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року задоволено позов ПАТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490038309 від 28 квітня 2007 року в розмірі 105234, 11 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. Посилається на незаконність ухваленого рішення, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження наявності підстав для стягнення з нього заборгованості у зазначеному розмірі. Суд першої інстанції, задовольняючи вказані грошові вимоги позивача в повному обсязі, не навів у оскаржуваному рішенні жодних розрахунків, з яких виходив при його ухваленні, що призвело до неправильного вирішення справи.

Справа №756/1079/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6725/216
Головуючий у суді першої інстанції:М.М. Маринченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Вважає, що оскільки до нього як до поручителя, Банк не пред'являв вимоги про погашення простроченої заборгованості по кредитному договору, яка виникла до 28 квітня 2014 року, порука за виконання ОСОБА_1 зобов'язань по кредитному договору, строк виконання яких настав до 28 квітня 2014 року, припинена в силу частини 4 статті 559 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_3 колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1, заявляючи суду першої інстанції клопотання про передачу справи на розгляд до іншого суду стверджувала, що ОСОБА_3 є її чоловіком та що вони проживають разом. За таких обставин, відповідач ОСОБА_3 є членом сім'ї ОСОБА_1, а відповідно до вимог закону повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання свідчить про обізнаність у цьому і її чоловіка - ОСОБА_3

Від ПАТ «Альфа Банк» надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, оскільки представник банку приймає участь у іншому цивільному процесі. Проте зазначені причини неявки судова колегія розцінила як неповажні (оскільки позивачем у справі є юридична особа - Банк, який має юридичний відділ, а не одного юриста), та вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності зазначених осіб, з урахуванням вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України. Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь в судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, 28 квітня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №490038309, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на придбання транспортного засобу у розмірі 17586,53 дол. США, з процентною ставкою 12% річних, та датою остаточного повернення кредиту 28 квітня 2013 року. Сума першочергового внесу складає 15673,00 грн.

Відповідно до п.2.8 Базових умов кредитування кредитного договору платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно, у разі сплати у валюті кредиту - 28 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 344 доларів США, у разі сплати у національній валюті - 27 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.3 Базових умов кредитування кредитного договору позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником рівними частинами та у терміни, визначені у цьому договорі.

Відповідно до п.3.6 Загальних умов кредитування кредитного договору в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п.5.1 Загальних умов кредитування кредитного договору банк має право вимагати (в тому числі в судовому порядку) від позичальника дострокового виконання зобов'язань за договором, зокрема, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць.

Відповідно до п.9.1 Загальних умов кредитування кредитного договору у разі набуття кредитором на підставах передбачених цим договором права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, кредитор направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за цим договором та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави (або іпотеки) у разі невиконання цієї вимоги. Документом, що підтверджує відправлення кредитором листа про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання та про дострокове повернення кредиту, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику за адресою його проживання (реєстрації), зазначеною в розділі №1 цього договору. Лист про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання та дострокове повернення кредиту в будь-якому випадку вважається отриманим позичальником після спливу семи днів з дня відправлення відповідного листа.

Крім того, 28 квітня 2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №4900383 09-П, відповідно до умов якого поручитель поручився за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором №490038309 від 28 квітня 2007 року або зобов'язань, які можуть виникнути на підставі вказаного кредитного договору в майбутньому.

ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується випискою по особовим рахункам з 28.04.2007 року по 11.09.2014 року.

Відповідно до договору про внесення змін і доповнень №2 від 15.05.2010 року до кредитного договору №490038309 від 28.04.2007 року, а також відповідно до договору про внесення змін і доповнень №2 до договору поруки №490038309-П від 28.04.2007 року, до умов кредитного договору та договору поруки були внесені зміни та датою остаточного повернення кредиту зазначено 28 квітня 2017 року.

Оскільки відповідачі не виконують належним чином умов кредитного договору та договору поруки, станом на 11.09.2014 року утворилася заборгованість: за кредитом - 7225,78 дол, США, що за курсом НБУ станом на 11.09.2014 року складає 93766,04 грн.; за відсотками - 129,82 дол. США, що за курсом НБУ станом на 11.09.2014 року складає 1684,62 грн.; по нарахованій пені - 753,93 дол. США, що за курсом НБУ станом на 11.09.2014 року складає 9783,45 грн. Всього розмір заборгованості у гривнях становить 105234,11 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.19 т.1). Відповідно до даного розрахунку пеня у розмірі 753,93 дол.США нарахована за період менший ніж за рік, а саме з 28.04.2014 року по 11.09.2014 року.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що заборгованість нараховується банком за весь період здійснення платежів за зазначеним договором, оскільки зазначена обставина не відповідає дійсності. Як вбачається з зазначеного розрахунку, заборгованість за договором виникла 28.04.2014 року, а відповідно банк пред'явив до поручителя вимогу про дострокове повернення кредиту 18.09.2014 року (а.с. 21 т.1) та звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості протягом шести місяців, а саме 15.10.2014 року (а.с. 29 т.1).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» підлягають задоволенню оскільки зобов'язання за кредитним договором відповідачами не виконуються належним чином,і колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до вимог ст.ст.526, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, а в разі порушення зобов'язання боржник має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (солідарна відповідальність), включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, тасплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із направленої позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту №83156-102 б/б від 18 вересня 2014 року, банк повідомив відповідачів про наявність заборгованості за кредитним договором і необхідність її погашення протягом тридцяти днів з дати отримання вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення цієї вимоги. Вказані вимоги відповідно до реєстру №546 рекомендованих поштових відправлень, що пересилаються в межах України, та чеку 19.09.2014 року були направлені відповідачам та відповідно до п. 9.1 Загальних умов кредитування кредитного договору вважаються такими, що отримані відповідачами, проте останні заборгованість не погасили.

Доводи ОСОБА_3 про те, що позивачем надано суду неналежний розрахунок заборгованості та судом не наведено у оскаржуваному рішенні жодного розрахунку з якого він виходив не беруться колегією суддів до уваги, оскільки є необґрунтованими, та не спростовують висновків суду. Так, ОСОБА_3 не надано суду власного розрахунку на підтвердження доводів апеляційної скарги, який на його думку є правильним, як і не зазначено яка ж саме сума підлягає стягненню з відповідачів за невиконання зобов'язання, а лише зазначено припущення щодо неправильності наданого позивачем розрахунку.

Тобто, будь - яких доказів, які б спростовували розмір заборгованості за кредитним договором відповідачами надано суду не було.

Щодо тверджень ОСОБА_3 про невірне нарахування пені, то колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 3.6. Кредитного договору в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов цього договору. Позичальник зобов'язаний сплатити кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

А тому твердження ОСОБА_3 у апеляційній скарзі щодо незаконного стягнення з нього заборгованості за відсотками та пені є надуманими та спростовуються належними та допустими доказами наявними у матеріалах справи.

Таким чином, суд дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а отже з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 законно та обґрунтовано стягнуто солідарно на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором №490038309 від 28 квітня 2007 року в розмірі 105234,11 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегіє суддів до уваги не беруться.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів також правомірно стягнуто на користь позивача судові витрати.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: