Справа № 442/5983/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/783/2237/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Фейір К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3 ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 звернулося в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № BLaЖГА00026225 від 11.04.2011 року у сумі 21 491, 31 гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.04.2011 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ВLАЖга00026225 на суму 7 000 гривень терміном до 11.04.2014 року.

За умовами кредитного договору відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Процентна ставка за договором встановлена на рівні 17% річних (п. 3 Спеціальної частини Договору), а щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом в розмірі 1,75% від суми Кредиту (п. 4 Спеціальної частини Договору). Проценти за користування кредитним коштами розраховуються у валюті Кредиту, виходячи із фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування із розрахунку «360/факт», рік рівний 360 дням, місяць рівний 30 дням, та сплачуються ОСОБА_5 в порядку, передбаченому п. 2.5. Загальної частини Кредитного договору. Вказує, що ОСОБА_3 зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання в повному обсязі, а Відповідач від виконання зобов'язань ухиляється. Зокрема відповідач порушила свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління Кредитом, які передбачені в. п.2.5 Кредитного договору.

У зв»язку з наведеним у відповідача виникла прострочена заборгованість за Кредитом, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18 серпня 2015 року становить 21 491, 37 грн., з яких: кредит - 3097,21 грн., відсотки - 938,46 грн., комісія - 1 056,04 грн. та 16 399,66 грн. плата за пропуск платежів.

Стверджує, що порушення відповідачем умов кредитного договору в частині не виконання нею своїх зобов'язань щодо сплати кредиту та процентів за користування ним, завдало банку шкоди, що стало підставою звернення з даним позовом.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржив ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що не погоджується з висновком суду про те, що відповідач оплатила заборгованість за кредитним договором, а підстав для стягнення оплати за пропуск платежів немає, оскільки така не передбачена договором кредиту, а тому суд позбавлений можливості дати правову оцінку правильності нарахування такої плати. Зазначає, що такий висновок суду суперечить вимогам цивільного кодексу, яким передбачено що в разі порушення виконання зобов»язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожний день прострочення виконання. Суд не звернув увагу, що п.4.3 Кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання грошових зобов»язань, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов»язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується при нарахуванні пені становить 0,50% за методом факт/360, що зазначено п.9 спеціальної частини договору. Відтак висновок суду про відсутність в договорі плати за пропуск платежів є передчасним, необгрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Ухваливши рішення про відмову в позові, суд фактично позбавив позивача права на отримання пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором у відповідності до його умов, та в свою чергу безпіставно звільненив відповідача від встановленої законодавством і умовами договору відповідальності за невиконання належним чином умов Кредитного договору. Просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Сторони у справі в судове засідання не зявились, тому відповідно до ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 11.04.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № BLaЖГА00026225 за умовами якого ОСОБА_4 отримала грошові кошти (кредит) у сумі 7 000 грн., з терміном повернення кредиту 11.04.2014 року, з сплатою 15 % річних та комісією за управління кредитом - 1,75% (а.с.6-14).

Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що Кредит надається позичальнику у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії. Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції на умовах визначених в кредитному договорі.

Як встановлено в п. 2.4.1. Загальної частини Договору, проценти за користування кредитними коштами розраховуються у валюті Кредиту, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування, із розрахунку: рік рівний 360 дням, місяць рівний 30 дням, та сплачуються Позичальником в порядку, передбаченому п.2.5. Загальної частини Договору. При розрахунку процентів враховується день видачі кредитних коштів (день збільшення доступного залишку коштів на ПР Позичальника) та виключається останній день строку останнього повернення всіх кредитних коштів.

Відповідно до п. 2.4.2, проценти та комісію за управління кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному в Додатку № 1 цього Договору.

П.П.2.5.1, 2.5.2 договору встановлено, що щомісячний платіж, передбачений Графіком, складається із строкової частини Кредиту та строкових процентів, є ануїтетним: регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на погашення Кредиту, а саме: основного боргу та процентів, що розраховується таким чином, що в кінці строку договору за умови належного виконання зобов'язання Позичальником заборгованість повністю погашається. Позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний в п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковими перерахуваннями, у сумах, не менших за суми платежів, встановлених у Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом.

Позивач на виконання умов Договору банківського обслуговування №BlаЖГА00026225 від 11.04.2011 року видав обумовлену суму коштів, проте відповідачка свої зобов'язання за договором виконувала не належним чином, заборгованість по кредиту та нараховані відсотки і комісії у встановленому розмірі та строки не сплачувала, у зв'язку з чим станом на 18.08.2015 року виникла заборгованість, яка становить 21491 грн. 37 коп., з яких: кредит - 3097,21 грн., відсотки - 938,46 грн., комісія РО - 1 056,04 грн., плата за пропуск платежів 16 399,66 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_4 оплатила заборгованість по кредиту, передбачену за кредитним договором № BLaЖГА00026225, що підтверджується квитанціями про погашення боргу від 06.11.2015 року та 01.12.2015 року. Щодо плати за пропуск платежів, то суд зазначив, що така не передбачена умовами договору, та заборгованість у розмірі - 16 399,66 грн. по платі за пропуск платежів не обгрунтована позивачем в поданій до суду позовній заяві, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості надати належну правову оцінку правильності нарахуванню такого платежу.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги, що за умовами п. 9 розділу І спеціальної частини кредитного договору сторони домовились про можливість стягнення пені, передбаченої у п. 4.3 загальної частини договору за ставкою 0,5 % за кожний день прострочення позичальником сплати або сплати не у повному обсязі чергового платежу за графіком, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, а саме: неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управлінням кредитом, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання.

До позовної заяви позивач додав детальний розпис вартості платежів за кредитом, а також - розрахунок заборгованості, в якому наростаючим підсумком наведені суми нарахувань плати за пропуск платежів на загальну суму 16399грн.66 коп. (а.с.16-16 зворот).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно положенням ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно якому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначеності умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім цього, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, відступити від положень цих актів і врегулювати свої відносини на власний розсуд, і не можуть відступити від положень цих актів, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень цих актів відносин між сторонами.

Відповідач на момент укладення кредитного договору не заперечувала свого вільного волевиявлення та своєї вільної згоди щодо всіх його умов.

Оскільки відповідач жодними доказами не спростувала наданий позивачем розрахунок та передбачені договором порядок і правила нарахування пені, яка за законом сплачується у разі порушення боржником зобов'язання, то у суду не було підстав для відмови у стягненні цієї пені, яка позивачем названа як плата за пропуск платежів.

Разом з тим, з матеріалів справи чітко вбачається, що відповідач погасила тіло кредиту та відсотки за користування кредитом лише 06.11.2015 року та 01.12.2015 року, що свідчить про порушення Графіку платежів, який був невід»ємною частиною договору, а відтак у суду не було підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення штрафу, пені, який позивач назвав «плата за пропуск платежів».

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. № 6-100цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою для всіх судів України.

Враховуючи наведене рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 3 000 грн.00 коп. пені - «плати за пропуск платежів», тобто зменшити її з урахуванням розміру тіла кредиту.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_4 необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 267,97 грн.

Згідно з ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 3 000 ( три тисячі) грн. плати за пропуск платежів та 267,97 грн. оплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А. В. Ніткевич

ОСОБА_6