АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1170/16-ц 22-ц/774/1309/К/16
Справа № 212/1170/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц-774/1309/К/16 суддя Водоп'янов С.М.
Категорія - 26 ( ІІІ ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря: Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_4, від імені якого діяла представник ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у шкідливих та небезпечних умовах праці на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» він отримав професійне захворювання, у зв'язку з чим висновком МСЕК від 03.11.2015 року йому первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи з 26 жовтня 2015 року з наступним переоглядом у жовтні 2016 року.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, що є виною підприємства, яке не створило нешкідливі та безпечні умови праці відповідно до вимог діючого законодавства, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 275 600,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. без утримання податків з доходів фізичних осіб, в решті позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в сумі 1 378,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне та необ'єктивне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, судом не враховано, що позивач також працював й на інших підприємствах, де попав під дію шкідливих факторів, а при розслідуванні причин виникнення професійного захворювання не виявлено осіб, дії чи бездіяльність яких призвели до виникнення захворювання. Отже, порушень законодавства з питань охорони праці не виявлено, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, передбачені ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України.

Розмір моральної шкоди, визначений судом, є необґрунтований. Судом не враховано роз'яснення Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та поточну судову практику.

Крім того, судом невірно вирішено питання про судові витрати та не враховано, що у даному випадку судовий збір мав би становити 551,20 грн., а не 1378,00 грн.

Особа, що подає апеляційну скаргу - відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», будучи завчасно (19.05.2016 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки про виклик в судове засідання на 07.06.2016 року - а.с. 126), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, залишивши рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 з 06 вересня 2012 року по 14 листопада 2013 року працював прибиральником гарячого металу СПЦ-2 ПД ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг».

Працюючи протягом тривалого часу, 11 років 2 місяців, в умовах роботи з фізичним перенавантаженням (періодичне перебування у незручній позі 29,1% часу за зміну при нормі до 25%, потужність зовнішньої роботи з переважною участю м'язів нижніх кінцівок та тулуба 90-92Вт при нормі 90 Вт, нахили корпуса 301-450 разів при нормі 51-100 разів), позивач отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: радикулопатія шийна і попереково-кризова на фоні протрузії диска L5-S1 справа з вираженими статико-динамічними порушеннями, м'язово-тонічним і стійким больовим синдромами.

Висновком МСЕК від 03 листопада 2015 первинно ОСОБА_4 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35% та визнано інвалідом третьої групи з 26 жовтня 2015 року з наступним переоглядом у жовтні 2016 року (а.с. 9).

Актом № 23 розслідування професійного захворювання від 16 вересня 2015 року, затвердженого головним Державним санітарним лікарем міста Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів 18 вересня 2015 року, встановлена причина зазначеного професійного захворювання - вплив фактору важкості праці через недосконалість робочого місця (а.с. 6-8).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 16 вересня 2015 року (а.с. 6-8), причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в умовах впливу фактору важкості праці через недосконалість робочого місця.

При цьому, нормами статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що, відповідно до Акту № 23 розслідування професійного захворювання від 16 вересня 2015 року, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_4, встановити неможливо не можуть бути підставою для звільнення роботодавця від відшкодування завданої шкоди. Так, згідно п. 19 цього Акту, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, неможливо у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 з 2013 року не працює на підприємстві, а також у зв'язку з неодноразовою зміною керівництва цеху. Проте, вказана обставина не знімає з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справи є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині незгоди з визначеним до стягнення розміром моральної шкоди заслуговують на увагу з наступних підстав.

Так, відповідно до роз'яснень положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Виходячи з викладеного, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, тяжкості завданої моральної травми, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 25 000,00 грн. до 18 000,00 грн.

Погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Так, згідно ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.1, п.п. 2 п.2 ч.2 ст. 4 цього Закону, в редакції станом на час подання позовної заяви - 26 лютого 2016 року (а.с. 1), за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня 2016 року становить 1 378,00 гривень.

Таким чином, при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_4 мав заплатити судовий збір у розмірі 551,20 грн. (1378,00 грн.х0,4).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди. Заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи, тобто позивач ОСОБА_6 при поданні до суду позовної заяви був звільнений від сплати судового збору.

Оскільки, нормами ч. 3 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі, який підлягав до сплати позивачеві при зверненні до суду з даним позовом, тобто у сумі 551,20 грн..

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру судового збору, зменшивши його з 1 378,00 грн. до 551,20 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року змінити в частині розміру моральної шкоди стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_7, змінивши цей розмір з 25 000 (двадцяти п'яти тисяч) гривень 00 копійок до 18 000 (вісімнадцяти тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року змінити в частині розміру судових витрат стягнутих з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави, змінивши цей розмір з 1 378 (однієї тисячі триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок до 551 (п'ятсот п'ятдесят однієї) гривні 20 (двадцять) копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: