Головуючий суду 1 інстанції - Мирошникова О.Ш.
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 425/122/16-ц
Провадження № 22ц/782/361/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів: Дронської І.О, Карташова О.Ю.,

за участю секретаря - Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА :

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив:

1.визнати дії відповідача по відмові внесення змін до договору № НОМЕР_1 від 30.08.2007 року про користування електричною енергією та застосування п. 1.3 тарифу Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 220 від 26.02.2015 року неправомірними, як такі що порушують права споживача;

2. зобов'язати відповідача внести зміни до договору про користування електричною енергією № НОМЕР_1 від 30.08.2007 року стосовно включення у п. 2.8 і п. 5.1 договору установок електроопалення та застосування тарифу п. 1.3 тарифу Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 220 від 26.02.2015 року або укласти новий договір, згідно вимог діючого законодавства;

3. зобов'язати відповідача зробити перерахунок за послуги електропостачання за жовтень-листопад 2015 року з урахуванням п. 1.3. Постанови НКРЕКП № 220 від 26.02.2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі 1378 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачем 30.08.2007 року було укладено договір № НОМЕР_1 про користування електричною енергією побутовими споживачами. 01.04.2009 року, 20.01.2015 року, 02.09.2015 року позивач як сторона договору вносив пропозиції про доповнення п. 2.8 та п. 5.1 договору, які ігнорувалися. Позивачем було надано всі документи для переоформлення договору згідно вимог ПКЕЕН і Типового договору. Після відмов про внесення змін до договору, позивач був змушений звернутися до НКРЕКП з заявами, на які отримав відповіді, які надсилалися як позивачу так і відповідачу, в зв'язку з чим позивачу не зрозумілі мотиви відмови відповідача у внесені змін до договору, при тому що всі документи позивачем були надані. Згідно п. 41 ПКЕЕН пунктів 3.1.3 і 6.1.4 договору № НОМЕР_1 позивач має право на вибір тарифу. Відповідач ігнорує процедуру розгляду актів-претензій від 12.12.2015 року та від 14.12.2015 року, безпідставно і штучно протиправно відповідач робить позивача боржником з жовтня 2015 року за послуги енергопостачання ігноруючи ліміт 3600 квт п. 1.3 тарифу Постанови НКРЕКП № 220 від 26.02.2015 року, чим порушує права позивача як споживача, оскільки він не заборгував кошти відповідачу за використану електроенергію, право позивача на внесення змін до договору протиправно зупинено відповідачем, тому різниця нарахувань за спожиту електроенергію за жовтень-листопад 2015 року підлягає перерахунку. Укладений між сторонами договір № НОМЕР_1 передбачає відшкодування шкоди відповідачем у разі порушення прав споживача, разом з тим, відповідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволені вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач зазнав значної моральної шкоди, що полягає в душевних хвилюваннях, погіршенні і коливанні стану здоров'я (гіпертонічні кризи), доказом чого є оригінал «чергового» чеку на суму 706,06 гривень, порушенні його конституційних прав, приниженні чести та гідності в ігноруванні відповідачем норм Конституції і законів України стосовно прав позивача ігноруванні ПКЕЕН, вимог НКРЕКП, примушенні позивача неодноразово звертатися до центральних органів влади за захистом прав і штучне створення позивача боржником, у зв'язку з чим просив задовольнити позов.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 березня 2015 року позов задоволено частково. Суд вирішив зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» (місце знаходження: Луганська область, місто Старобільськ, вулиця Горького, будинок 123, ідентифікаційний номер юридичної особи 31443937) здійснити підготовку проекту договору про користування електричною енергією побутовим споживачем згідно з Типовим договором про користування електричною енергією, відповідно вимог діючого законодавства з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1).

В решті позову відмовити.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, просив скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове, яким ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції послався на ст.208, 509, 630 ч.1ст.626, ч.1 ст.631, 651, 652 ЦК України, ЗУ «Про електроенергетику», Правила користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та виходив з того, що, оскільки строк дії договору від 30.07.2008 року припинився 30.08.2011 року, вимоги щодо його зміни, а також перерахунок заборгованості за жовтень - листопад 2015 року є необґрунтованими, також відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, у зв'язку з чим дійшов висновку про часткову обгрунтованість вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи, а також нормам матеріального права, при цьому судом дотримані норми процесуального права.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місця під час дії договору.

Відповідно частин 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Судом встановлено, що 30.08.2007 року між ОСОБА_3, як споживачем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання», як енергопостачальником, було укладено договір № НОМЕР_1 про користування електричною енергією побутовим споживачем (надалі - Договір).

Згідно п. 1 Договору енергопостачальник бере на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних обсягах відповідно до загальної потужності струмоприймачів споживача 8,0 кВт, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а позивач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Об'єкт споживача: квартира АДРЕСА_1, особовий рахунок споживача НОМЕР_1.

П.п. 2.1 Договору передбачено, що сторони здійснюють свої взаємовідносини згідно з Законом України «Про електроенергетику», «Правилами користування електричною енергією для населення» та Правилами користування електричною енергією в частині, що стосується всіх споживачів без винятку.

У пункті 2.8 Договору вказано: приміщення споживача обладнані стаціонарними електронагрівальними установками: (тип електроплити, приладу обігрівання, нагрівання води, дозвіл на застосування) та міститься прочерк.

Згідно п. 5.1 Договору розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Розрахунковим періодом є календарний місяць

Відповідно до п. 7.5 Договору у разі порушення енергопостачальником умов договору споживач викликає представника енергопостачальника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються терміни, види, показники порушень тощо. Бланк типового акта-претензії надає енернопостачальник. Акт-претензія складається споживачем та представником енергопостачальника і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника енергопостачальника у встановлений термін споживач має право скласти акт-претензію у довільній формі. У разі відмови представника енергопостачальника від підписання акт вважається дійсним, якщо його підписали не менше ніж три споживачі, або споживач і виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоврядування. Акт-претензія подається енергопостачальнику, який у десятиденний термін усіває недоліки або надає споживачеві обґрунтовану відмову щодо задоволення його претензій.

Згідно п. 9 Договір набирає чинності з дня його підписання і діє упродовж трьох років та вважається продовженим на один рік на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не заявила про розірвання договору або внесення до нього змін чи доповнень. Дію договору може бути припинено достроково у разі зміни споживачем місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією.

Як вбачається з Договору, день підписання зазначений як 30.08.2007 року.

Отже, сторони визначили, що Договір діє до 30.08.2010 року та він є продовженим на 1 рік, якщо жодна із сторін не заявила про що його розірвання або внесення змін чи доповнень.

Як встановлено судом, за час дії Договору жодна із сторін не заявляла про його розірвання або внесення змін чи доповнень, а тому висновок суду про те, що Договір вважався продовженим на 1 рік, тобто до 30.08.2011 року, є правильним, як і правильним є висновок суду про те, що лише до закінчення строку Договору до нього могли бути внесені зміни за рішення суду.

Отже, не можна внести зміни в Договір, строк дії якого закінчився, а тому у суду першої інстанції були підстави для відмови у задоволенні позовних вимог щодо внесення змін в зазначений Договір.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд некоректно зробив висновок про недійсність Договору та позивач не заявляв вимог щодо тлумачення строків дії договору, на увагу не заслуговує, оскільки суд не робив висновків щодо недійсності Договору, суд вказав про те, що строк його дії на момент звернення позивача з вимогами про внесення змін вже закінчився, що унеможливлює внесення цих змін до Договору. Крім цього, для того, щоб вирішувати питання щодо внесення змін до Договору, необхідно виходити з того, чи не закінчився строк його дії, у зв'язку з чим судом і з'ясовувалися питання щодо строків його дії.

Проте, як було з'ясовано судом, не зважаючи на те, що строк дії Договору закінчився, зобов'язання з постачання електроенергії не припиняються, що також було підтверджено представником ЛЕО в апеляційній інстанції, у зв'язку з чим доводи апелянта, що у разі набрання рішенням законної сили це може призвести до непередбачувальних наслідків, як то відключення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки після закінчення строку дії Договору між сторонами є правовідносини з постачання електроенергії та підстав вважати, що ці зобов'язання припинилися, не має, враховуючи те, що позивач отримує і на даний час електроенергію, має особовий рахунок та оплачує отриману електроенергію, що не заперечував як позивач так і представник відповідача.

Доводи апелянта про те, що суд не дослідив та проігнорував висновок НКРЕКП, а саме те, що у зв'язку з встановленням елетроопалювальної установки та вибору споживачем іншого виду тарифу на електричну енергію, споживач має звернутися до енергопостачальника щодо необхідності внесення змін до договору про користування електричною енергією в частині зміни тарифної групи, переліку електроустановок, якими обладнано об'єкт споживача, а також щодо відмови у застосуванні п.1.3 тарифу Постанови НКРЕКП №220 від 26.02.2015 року, на увагу не заслуговує, оскільки по-перше, в цьому листі також зазначено про те, що підтвердженням обладнання об'єкта споживача певними електроустановками відповідної потужності є документи про уведення в експлуатацію відповідних установок, про що позивачем не було надано відповідних документів, а по-друге судом з цього приводу було надано висновок про те, що строк дії Договору закінчився ще до прийняття вказаної Постанови, з яким судова колегія погоджується, у зв'язку з чим у суду не було підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Також, судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, виходячи з положень ст.23, 1167 ЦК України, які судом першої інстанції були застосовані правильно, з урахуванням обставин справи.

Доводи апелянта про те, що судом некоректно надано висновок та безпідставно долучено до матеріалів справи, як доказ моральної шкоди «епікриз його хвороби №2067», на увагу не заслуговує, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, а саме клопотання позивача про додаткове пояснення по суті спору від 28.03.2016 року та долучений до пояснень вказаний «епікриз» (а.с.152-156) свідчить про те, що останній обґрунтовував спричинення йому моральної шкоди діями відповідача та в резолютивній частині цих пояснень просив вважати надані додаткові пояснення як докази і обґрунтування позовної заяви.

Отже, виходячи зі змісту апеляційної скарги та наведених у ній доводів, є підстави вважати, що ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, містять у собі суб'єктивне тлумачення обставин справи та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями позивача та представника відповідача.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Луганської області набирає чинності негайно, може бути оскаржена до касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий Єрмаков Ю.В.

Судді: Дронська І.О.

Карташов О.Ю.