У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 8 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати наказ відповідача №93-п від 19 березня 2015 року незаконним; поновити її на посаді експерта (з продажу, роздрібний бізнес) в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням усіх обов'язкових платежів і внесків; відшкодувати з відповідача на її користь 3 000 грн моральної шкоди та 3 000 грн витрат на правову допомогу.

Позов мотивовано тим, що 23 квітня 2014 року ОСОБА_5 працювала на посаді експерта (з продажу, роздрібний бізнес) у відділенні №6 ПАТ «ВіЕйБі Банк» у місті Хмельницькому. Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» №93-п від 19 березня 2015 року її було звільнено з займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважних причин і виплачено, як одинокій матері компенсацію за невикористані дні відпустки. Позивач вважає своє звільнення незаконним. 25 лютого 2015 року відповідач повідомив останню телеграмою про те, що згідно наказу №66 від 25 лютого 2015 року з 2 березня 2015 року її переміщено на нове робоче місце за адресою м. Київ, проспект Повітрофлотський, 23/26, відділення №67. 27 лютого 2015 року ОСОБА_5 повідомила відповідача, що перебуває на лікарняному, є одинокою матір'ю та на її утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому переведення на іншу роботу в іншу місцевість без її згоди є незаконним. Посилаючись на те, що звільнення відбулось з порушенням вимог ч.3 ст. 184 КЗпП України, яка передбачає гарантії одиноким матерям у разі їх звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, позивач подала відповідний позов до суду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 8 вересня 2015 року, позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_5 на посаді експерта (з продажу, роздрібний бізнес) публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк». Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7472,50 грн, з якого підлягають вирахуванню обов'язкові платежі та внески. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_5 1000 грн компенсації моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк», не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив з того, що звільнення ОСОБА_5 проведено з порушенням трудового законодавства, а тому вона підлягає поновленню на раніше займаній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 7472 грн. 50 коп. Неправомірне звільнення позивача з роботи призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, і тому з урахуванням вимог закону та принципів розумності і справедливості суд визначив розмір морального відшкодування в сумі 1000 грн.

При цьому місцевим судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування наказу №93-п від 19.03.2015 року про звільнення ОСОБА_5 з займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважних причин.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками місцевого суду та, вважаючи, що ухвалене ним рішення є законним і обґрунтованим, залишив його без змін.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 з 23 квітня 2014 року працювала експертом (з продажу, роздрібний бізнес) у Відділенні № 6 в м. Хмельницькому публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк».

З 21 листопада 2014 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та введено тимчасову адміністрацію. Призначено з цієї дати уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» Банку Славкіну М.А.

Наказом № 83 від 3 лютого 2015 року, виданого цією уповноваженою особою Фонду, з 5 лютого 2015 року зупинено діяльність Відділення №6 і з метою дотримання трудового законодавства переміщено працівників цього Відділення з м. Хмельницького до Відділення №67 ПАТ «ВіЕйБі Банк», що розташоване у м. Київ.

Наказом №66-п від 25 лютого 2015 року ОСОБА_5 переміщено та встановлено робоче місце з 2 березня 2015 року у Відділенні №67 у м. Києві.

Про переведення на робоче місце у Відділення №78 в м. Київ позивач належним чином не попереджувалась і з таким наказом не була ознайомлена. Про переведення на нове робоче місце з 2 березня 2015 року у м. Київ відповідач повідомив позивача телеграмою від 25 лютого 2015 року.

ОСОБА_5 є матір'ю малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько якого ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між ними розірвано. Вихованням дитини займається лише мати ОСОБА_5 і дитина перебуває на її утриманні

У пункті 18 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року надано роз'яснення, що При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Перевіряючи рішення місцевого суду на предмет законності і обґрунтованості та залишаючи його без змін, суд апеляційної інстанції вказаних положень не врахував, належним чином не визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню. Не надав правової оцінки вимогам позивача про поновлення ОСОБА_5 на роботі та належним чином не перевірив висновків місцевого суду, з яких він виходив задовольняючи ці вимоги.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка поширюється і на суд апеляційної інстанції, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції вказаних вимог не виконав.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський АкціонернийБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 8 вересня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська