АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Вербової І.М.

при секретарі - Горбачовій І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою її представником ОСОБА_3, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 травня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за умовами якого остання отримала кредит в сумі 200 000 грн. зі строком повернення до 08.05.2017 року або достроково у випадках, передбаченим кредитним договором, зі сплатою 22% річних. Згідно п.п.3.4., 3.5., 4.6., 5.3.1. кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язалась погашати кредит та проценти за користування кредитом щомісячно ануїтет ними платежами в сумі не меншій, ніж 5 525,00 грн., в строк до 08 числа кожного місяця, починаючи з червня 2012 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав кредит у розмірі, встановленому договором. ОСОБА_1 , отримавши кредит, свої зобов'язання за договором не виконала, а саме: прострочила сплату кредиту за період з 10.12.2013 року по 20.06.2014 року в сумі 11 343,15 грн, прострочив сплату відсотків за користування кредитом в період з 10.12.2013 року по 20.06.2014 року в сумі 9 007,13 грн.У зв'язку з порушенням умов кредитного договору 05.08.2014 року на адресу ОСОБА_1 листом №5447/1-2 направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості.Проте, у порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором не виконала.У зв'язку з недотриманням ОСОБА_1 зазначених умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 20.06.2014 року складає 170 621,69 грн, яка складається із:141 754,34 грн. - залишок заборгованості за кредитом;11 343,15 грн. - прострочення заборгованості за кредитом;52,88 грн. - 3% річних, нараховані у зв'язку з порушеннями зобов'язань щодо повернення кредиту;706,86 грн. - інфляційні витрати;1 194,51 грн. - поточна заборгованість за процентами;9 007,73 грн. - прострочена заборгованість за процентами;42,68 грн. - 3% річних, нараховані у зв'язку з порушеннями зобов'язань щодо повернення процентів;706,53 грн. - інфляційні витрати (проценти);5 812,98 грн. - пеня за кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1, за кредитним договором від 08.05.2012 року з ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 08.05.2012 року, згідно якого останній поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії, пені, штрафних санкцій та збитків, в тому числі виконання інших умова кредитного договору.Відповідно до п.2.1. договору поруки від 08.05.2012 року у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором відповідачі відповідають перед позивачем в повному обсязі як солідарні боржники. Позивач направив ОСОБА_2 письмову вимогу №8330/1-2.25 від 03.11.2014 року щодо виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором, проте останній також не виконав належним чином свої зобов'язання, тому просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 170 621,69 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 170 621,69 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, апелянт, вказує зокрема, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи, відсутні належні докази, що підтверджують факт надання кредиту, позивачем надано невірний розрахунок пені, який значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту.

У судове засідання сторони не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 травня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» таОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 200 000 грн. строком до 08.05.2017 року, зі сплатою 22% річних.

Відповідно до п. 3.4., 3.5, 4.6, 5.3.1. кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом відсотків відбувається щомісячно ануїтет ними платежами в сумі не меншій, ніж 5 525,00 грн., в строк до 08 числа кожного місяця, починаючи з червня 2012 року.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме - надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором,

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконала, щомісячні платежі не сплачувала, внаслідок чого утворилася заборгованість.05.08.2104 року у ПАТ «ВТБ Банк» направляв лист-вимогу ОСОБА_1 щодо дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісії у порядку, визначеному у договорі.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, станом на 20.06.2014 року заборгованість складає 170 621,69 грн., яка складається із:141 754,34 грн. - залишок заборгованості за кредитом;11 343,15 грн. - прострочення заборгованості за кредитом;52,88 грн. - 3% річних, нараховані у зв'язку з порушеннями зобов'язань щодо повернення кредиту;706,86 грн. - інфляційні витрати;1 194,51 грн. - поточна заборгованість за процентами;9 007,73 грн. - прострочена заборгованість за процентами;42,68 грн. - 3% річних, нараховані у зв'язку з порушеннями зобов'язань щодо повернення процентів;706,53 грн. - інфляційні витрати (проценти);5 812,98 грн. - пеня за кредитним договором.

З матеріалів справи убачається, що 08.05.2012 року між банком іОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_1 усіх обов'язків за кредитним договором.

Відповідно до п.2.1. договору поруки від 08.05.2012 року у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором відповідачі відповідають перед позивачем в повному обсязі як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала.

Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів, висновки суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_1, умов кредитного договору, наявності підстав для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 170 621,69 грн, що зазначена позивачем, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Оскільки судом першої інстанції встановлено порушення позичальником зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором і наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості у солідарному порядку з відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено дійсного розміру заборгованості позичальника перед позивачем спростовуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи та враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення. Так, встановлюючи наявність факту заборгованості позичальника, судом першої інстанції взято до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договорам та виписки банку по особовому рахунку позичальника. У розрахунку зазначені усі складові для обчислення суми заборгованості - це період нарахування, основна сума кредиту, процентна ставка, сума нарахованих процентів, сума погашених кредиту та процентів, а також сума нарахованих та несплачених платежів.

Крім того, ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаної обставини та спростування правильності розрахунків.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні належні докази, що підтверджують факт надання кредиту є також необґрунтованими, оскільки на момент укладення кредитного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, договір виконувався, та відповідачами не оскаржувався.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду в оскаржу вальній частині не впливають та їх не спростовують.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_3,відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді