АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3553/16 Головуючий 1 інстанції: Масло С.П.
Справа № 611/876/14-ц Доповідач: Коровін С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коровіна С.Г.

суддів - Овсяннікова А.І., Довгаль А.П.,

при секретарі Личак А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ АФ «Барвінківська», Головного управління Держпраці у Харківській області, третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у Барвінківському районі Харківської області про поновлення на роботі, скасування акту проведення соціального розслідування нещасного випадку, зобовязання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до СТОВ АФ «Барвінківська», Головного управління Держпраці у Харківській області, третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у Баровінківському районі Харківської області про поновлення на роботі, скасування акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, зобовязання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якому з урахуванням змінених позовних вимог, які були прийняті судом, просив позов задовольнити, поновити його на роботі у СТОВ АФ «Барвінківська» із 27.03.2014 року, скасувати акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року, зобов'язати відповідачів виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 30.11.2011 року, стягнути із СТОВ АФ «Барвінківська» Барвінківського району Харківської області заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто із 27 березня 2014 року по час розгляду справи судом у розмірі 92 118,56 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 7 684, 47 грн., а всього 99 803,03 грн, стягнути із СТОВ АФ «Барвінківська» Барвінківського району Харківської області 121 059,8 грн. на відшкодування моральної шкоди, разом стягнути із СТОВ АФ «Барвінківська» Барвінківського району Харківської області 220 862,83 грн., допустити негайне виконання рішення. В обґрунтування позову зазначив, що 12 березня 2014 року його фактично було допущено до роботи трактористом-машиністом в СТОВ АФ «Барвінківська». 27 березня 2014 року, виконуючи роботу на закріпленому за ним тракторі, отримав виробничу травму. Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку з тяжким наслідком визначено, що даний випадок не пов'язаний з виробництвом, бо договір від 12.03.2014 року не містить ознак трудового договору. Проте, договір від 12.03.2014 року він не укладав, підпис в цьому договорі йому не належить, що підтверджується рішенням апеляційного суду Харківської області від 6 листопада 2015 року. Вказав, що фактично за вказівкою керівництва СТОВ АФ «Барвінківська» ним виконувалась робота в іншому підприємстві ТОВ «Подолівська» без забезпечення умов праці. Зазначив, що вимоги ст.6 Закону України «Про охорону праці» не були дотримані, оскільки технічна допомога бригадою ремонтників йому надана не була, а самостійне полагодження несправності призвело до травмування. Вважає, що нещасний випадок підпадає під дію «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», оскільки його дія поширюється на працівників, які фактично допущені до роботи роботодавцем. Оскільки ним не погоджений договір №212 від 12.03.2014 року, бо його він не підписував, стверджує, що слід вважати укладення з ним безстрокового трудового договору на невизначений строк. В обґрунтування того, що він перебував у трудових відносинах з підприємством, останній вказував на те, що 12 березня 2014 року його було фактично допущено до роботи трактористом - машиністом СТОВ АФ «Барвінківська». За період роботи з 12 по 15 березня 2014 року заробітна плата позивача складала 475.98 грн. Тому оскільки він перебував на лікарняному, підприємство повинно виплатити йому матеріальні збитки за час вимушеного прогулу. Крім того, в обґрунтування вимог щодо стягнення моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу вказав, що незаконні дії відповідача, що полягають у порушенні його трудових прав і як наслідок настання каліцтва на виробництві призвели до втрати можливості на достатній життєвий рівень для нього та його сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг житло та лікування, що завдало йому принижень честі та гідності, моральних переживань, викликавши погіршення здоров`я.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити з підстав наведених у змінених позовних вимогах.

Представник відповідача СТОВ АФ «Барвінківська» проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні з посиланням на те, що між позивачем та СТОВ АФ «Барвінківська» виникли не трудові відносини, а цивільно-правові.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з СТОВ АФ «Барвінківська» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. суми моральної шкоди, стягнуто з СТОВ АФ «Барвінківська» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., в задоволені іншої частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 26 січня 2015 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення з СТОВ Агрофірма "Барвінківська" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди та витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 26 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Останнім ршенням Барвінківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року задовольнити його позовні вимоги повністю. В обґрунтування скарги зазначив на порушення судом вимог матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що судом неповно зясовані всі обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Право на працю в Україні реалізується переважно шляхом укладання трудового договору між працівником та роботодавцем.

Крім укладання трудового договору власник підприємства може використати працю особи шляхом укладання цивільно-правової угоди на виконання певних робіт (послуг). Дане використання праці регулюється Цивільним кодексом, на відміну від трудового договору, де відносини між роботодавцем і робітником регулюються Кодексом законів про працю. Виконавцем робіт за цивільно-правовою угодою може бути як громадянин, так і організація, які до штату роботодавця не включаються. Вони самостійно вирішують питання свого виробничого процесу, виконують роботу на свій ризик.

Відповідно до чинного Кодексу законів про працю України трудовий договір являє собою угоду між працівником і власником, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник зобов`язується виплачувати заробітну плату і забезпечувати умови праці, що необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Тобто трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. На відміну від трудового договору цивільно-правовий договір є угодою двох або більше осіб стосовно встановлення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 березня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Подолівська» та СТОВ АФ «Барвінківська» було укладено договір надання послуг №100314-ПБ, згідно якого СТОВ АФ «Барвінківська» зобов`язалась надавати послуги з використанням своєї сільськогосподарської техніки, своїх власних паливних мастильних матеріалів за участю свого обслуговуючого персоналу на земельних ділянках ТОВ АФ «Подолівська».

Згідно направлення на працевлаштування Барвінківським районним центром зайнятості ОСОБА_1 було направлено для працевлаштування на вільне робоче місце до СТОВ АФ «Барвінківська» за професією на посаду тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва.

Відповідь про прийняте рішення, яка заповнюється роботодавцем, свідчить про те, що ОСОБА_1 12.03.2014 року прийнято на роботу на підставі договору цивільно-правового характеру.

З акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками, 27 березня 2014 року вбачається, що прийнявши зміну від механізатора ОСОБА_2Я , ОСОБА_1 приблизно о 7 годині 40 хв., приступив до виконання змінного завдання на тракторі NEW HOLLAND Т8.390, номерний знак 12 944 АХ в зчепленні з бороною зубовою ЗБР - 24, а близько 11-00 години, після закінчення польових робіт, під час складання в транспортне положення борони зубчатої на полі №212 А, яке належить ТОВ АФ «Подолівська», ОСОБА_1помітив, що праве крило борони склалося в транспортне положення, а ліве - ні. Під час огляду борони об 11 год. 15 хв. про ці обставини ОСОБА_1 повідомив в телефонному режимі керуючого відділенням для виклику бригади ремонтників. Не дочекавшись ремонтників, він приступив до ремонту борони. Під час розшплінтування пальця, який тримав трос, трос вивільнився та з силою вдарив позивача. В результаті ОСОБА_1 було травмовано. Зазначено, що причиною нещасного випадку є порушення вимог ст.14 Закону України "Про охорону праці". На підставі висновку, пояснень та інших документів, комісія дійшла висновку, що даний нещасний випадок з ОСОБА_1 не підпадає під дію Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварії на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року за № 1232, де в п. 2 п. п. 2 зазначено, що дія Порядку поширюється на працівників, які відповідно до законодавства уклали з роботодавцем трудовий договір (контракт), або фактично допущені до роботи роботодавцем. Зазначений акт не визнано незаконним.

Згідно довідки інспектора відділу кадрів СТОВ АФ "Барвінківська" від 26 січня 2015 року, ОСОБА_1 заяви про прийом на роботу, копії паспорту і ідентифікаційного коду та трудову книжку не надавав. Вказівки щодо працевлаштування в штат підприємства від керівництва не було, відповідно наказ про прийом не видавався та записів до трудової книжки не вносилось.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 та оглянутого в суді оригіналу трудової книжки позивача вбачається, що після запису під № 11 від 11.03.2014 року про припинення виплати допомоги по безробіттю, записи про працевлаштування відсутні.

З листа Барвінківського центру зайнятості від 07.05.2015 року № 1111 вбачається, що корінець направлення на працевлаштування, повернутий до центру СТОВ АФ «Барвінківська» містив інформацію про працевлаштування ОСОБА_3 за умовами цивільно-правового договору. Іншої інформації до центру зайнятості з СТОВ АФ «Барвінківська» не надходило.

Згідно видаткового касового ордеру від 28 березня 2014 року, відомості на виплату грошей за березень 2014 року за №199 виплата згідно договору цивільно-правового характеру ОСОБА_1 склала 1248,73 грн. Позивач не заперечував, що отримав ці гроші. Зазначене фактично підтверджує які правовідносини фактично існували між стороними на час виконання ним робіт у відповідача. Крім того сам позивач не заперечував того, що раніше працював у відповідача на підставі цивільно-правових договорів.

Штатним розписом СТОВ АФ «Барвінківська» станом на 01.01.2014 року підтверджується, що посада тракториста-машиніста на підприємстві була відсутня. Відповідно на підставі трудового договору позивача прийняти на постійну роботу можливості не було. .

Судом також враховано, що зміни у штатному розписі СТОВ АФ «Барвінківська» відбулись з 01.05.2014 року, при цьому додаткові штатні одиниці введені не були, що підтверджується штатним розписом станом на 01.05.2014 року.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Згідно зіст. 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, з якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник - виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно дост. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Відповідно до зазначеного закону предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об'єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством.

Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження видано не було, але працівника фактично було допущено до роботи (ч. 4ст. 24 КЗпП України, чинної на час виникнення спірних правовідносин).

Між тим позивачем не спростовано, що з центру зайнятості його направили на працевлаштування саме за договором цивільно-правового характеру і саме таке підтвердження про працевлаштування було направлено відповідачем до Барвінківського центру зайнятості.

Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що цивільно-правовий договір це угода між громадянином (організацією, установою), на виконання першим певної роботи (наприклад договір на надання послуг) предметом, якого є надання певного результату праці. Суттю такого виду цивільно-правових відносин є те,що одна сторона зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу (надати певну послугу) за завданням другої сторони, а ця друга сторона повинна прийняти та оплатити виконану роботу (надану послугу). Основною ознакою, що відрізняє такі види договорів цивільно-правового характеру від трудових є те, що саме трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності та її організація, натомість за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Особа, яка виконує роботу за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, вона сама організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штатного розпису підприємства для виконання певної роботи за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлення трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, натомість за договором цивільно-правового характеру оплачується не процес праці, а її результати, які визначаються після закінчення роботи і оплачуються.

Враховуючи, що позивач раніше працював у відповідача на підставі цивільно-правового договору то він був обізнаний з його умовами, порядком виконання робіт і укладення такого договору. Знаючи про це він, прибувши за направленням на працевлаштування, не надав відповідачу ані трудової книжки, ані ідентифікаційного коду, і взагалі не написав будь яку заяву про визначення своїх правовідносин з роботодавцем.

Позивачем не доведено і фактичні обставини справи свідчать про те, що між позивачем та СТОВ АФ «Барвінківська» склались саме цивільно-правові відносини, а не трудові, оскільки: по-перше, хоча корінець направлення на працевлаштування свідчить про направлення ОСОБА_1 на вільне робоче місце на посаду тракториста-машиніста, проте штатний розпис СТОВ АФ «Барвінківська» свідчить про відсутність на їх підприємстві, на момент направлення позивача, такої посади як тракторист-машиніст або подібної до неї, що унеможливлювало з самого початку виникнення трудових відносин між сторонами; по-друге, корінець направлення на працевлаштування позивача та лист Барвінківського районного центру зайнятості свідчать про те, що позивач працевлаштований на підприємстві на підставі договору цивільно-правового характеру; по-третє, виплата позивачу грошових коштів відбулась не в результаті трудових відносин, а за результатами виконання роботи за договором цивільно-правового характеру, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 28 березня 2014 року та відомістю на виплату грошей за березень 2014 року за №199.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що фактичні обставини справи свідчать про виникнення між сторонами по справі цивільно-правових відносин, що виключає застосування до спірних правовідносин ч.4 ст. 24 КЗпП України та норм трудового законодавства взагалі.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі у СТОВ АФ «Барвінківстка» із 27.03.2014 року, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу судом правильно визнані необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами виникли правовідносини які регулюються нормами Цивільного кодексу України, та регулюють відносини виконання робіт (надання послуг) за договорами цивільно-правового характеру.

Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах визначає Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.11 р. №1232.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 вказаного Порядку, дія Порядку поширюється на працівників, які відповідно до законодавства уклали з роботодавцем трудовий договір (контракт), або фактично допущені до роботи роботодавцем.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не перебував з СТОВ АФ «Барвінківська» у трудових відносинах, в тому числі шляхом фактичного допущення до роботи. При таких обставинах позовні вимоги про скасування акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року та зобовязання відповідачів виконати вимоги Порядку № 1232 також задоволенню не підлягають, оскільки випадок із ОСОБА_1, який стався 27.03.2014 року не підпадає під дію зазначеного Порядку.

Позивач пов»язує завдання відповідачем йому моральної шкоди саме з фактом порушення його трудових прав. Оскільки, судом встановлена відсутність між сторонами трудових відносин, то і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з ціх підстав є необґрунтованими.

У звязку із відмовою у задоволенні позову в повному обсязі у відповідності до ст.88 ЦПК України вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам і дійшов вірного висновку, що позивачем не доведені його позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхилях апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: