Справа № 367/8438/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/3344/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 08.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових коштів на утримання дитини, -

встановила:

у грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона проживала однією сімєю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

Від спільного проживання у них є неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно свідоцтва про народження дитини його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Спільне проживання між сторонами не склалося, з травня 2015 року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства; неповнолітній син проживає та зареєстрований з позивачкою за адресою м. Ірпінь, вул. Северинівська, 62, що підтверджується довідкою з місця проживання.

Після припинення спільного проживання відповідач не надає ніякої допомоги на утримання дитини, а також не надає допомоги на лікування, обстеження дитини в лікувальних закладах, на оздоровлення дитини, всі витрати по утриманню дитини несе лише позивачка.

Крім того, їх син є інвалідом з дитинства, має захворювання, повязане із затримкою росту; дитина постійно приймає гормони росту, що тягне за собою часті зміни антропометричних даних, тобто дитині необхідно купувати новий одяг та взуття частіше, ніж іншим дітям. Також дитина має ряд інших захворювань, дитині потрібне постійне медикаментозне лікування, періодичне обстеження в медичних закладах, проведення аналізів, які дорого коштують, також дитині потрібно додаткове харчування, санаторно-курортне лікування, що підтверджується посвідченням дитини-інваліда, довідкою з поліклініки, медичним висновком.

Позивач також вказувала, що відповідач працездатний, здоровий, не має інших осіб на утриманні, місце роботи відповідача їй не відоме, він приховує отримуваний дохід, під час їх спільного проживання відповідач тривалий час ніде не працював.

З урахуванням наведених обставин ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_2 може сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі щомісяця, а тому вона просить визначити розмір аліментів в сумі 2 000гривень щомісячно.

В серпні 2015 року вона витратила на придбання для дитини одягу, взуття та інших речей до школи на суму 5 575,00 гривень. Позивач вважає, що відповідач, як батько дитини, повинен компенсувати їй половину витрачених нею коштів, як додаткові витрати на утримання дитини.

Враховуючи вище наведене позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 2 000гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини; стягнути з відповідача на її користь 2 787,50 гривень у відшкодування додаткових витрат на утримання дитини.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 1 500гривень щомісячно, починаючи з 04.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 787,50 гривень.Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 200гривень.Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 гривень.

В інший частині позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, а також неповне зясування обставин справи, що мають істотне значення для справи та висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт, стверджує, що суд першої інстанції взагалі не мотивував у вищезазначеному рішенні з чим прийшов до висновку про стягнення аліментів в розмірі 1500грн. на утримання дитини до досягнення нею повноліття та стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 2787,50 грн.

Крім того, апелянт, вважає, можливим стягнути з його на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 04.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, що буде складати не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, ОСОБА_2 вказує в апеляційній скарзі, що офіційно не працює. Мешкає з матірю ОСОБА_5 та живе на її пенсію.

Крім того, апелянт, постійно спілкується з сином, та декілька разів на місяць надавав матеріальну допомогу у загальному розмірі приблизно 500 грн. на місяць.

Просив змінити рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2016 року, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 700 грн. щомісячно, починаючи з 04.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, а також, відмовити ОСОБА_3 у стягненні додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 2 787,50 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, щоВисотюк С.Ю. проживала однією сімєю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

Від спільного проживання у них є неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно свідоцтва про народження дитини його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Встановлено, що фактично дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти іншим особам не сплачує.

Крім того, встановлено, що дитина позивача та відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матірю ОСОБА_3

Син позивачки та відповідача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 має захворювання, повязане із затримкою росту, є дитиною-інвалідом, перебуває на диспансерному обліку в Ірпінській дитячій міській поліклініці та у звязку із цим потребує додаткового харчування, санаторно-курортного лікування, що підтверджується посвідченням дитини-інваліда, довідкою з поліклініки, медичним висновком. У звязку із цим дитина потребує додаткових витрат на її утримання.

Також, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на час ухвалення рішення суду першої інстанції офіційно не працював.

Вищезазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив із того, що відповідач є працездатною особою, не позбавлений можливості працевлаштуватися.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

У відповідності до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У відповідності до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді