Провадження № 2/752/4787/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

20.10.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд -

Встановив

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказувала, що з 19 серпня 1989 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З початку 2009 року відповідач забрав свої речі та пішов жити до іншої жінки. З вказаного часу відповідач в квартирі фактично не проживає, комунальні послуги не сплачуває, а обов'язки, які випливають з договору найму покладені лише на позивача. У зв'язку з чим, позивач посилаючись на правові підстави ст.ст. 71, 72 ЖК України просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату і час судового розгляду повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, причин неявки суду не повідомив, тому суд, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Всебічно і повно з'ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідно до вимог до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що 19 серпня 1989 року між сторонами укладено шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року по справі № 752/5009/16-ц (провадження № 2/752/3178/16) розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Вказаним рішенням встановлено, що сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство з січня 2009 року.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У зв'язку з чим суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, копіями: свідоцтва, довідок, та іншим.

Так, суд, виходячи із засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності і з урахуванням балансу інтересів, вважає за необхідне задовольнити позов.

Разом з тим, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача документально підтверджених судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу та витрат пов'язаних зі сплатою судового збору, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 вказаної статті, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу.

З договору про надання правової допомоги укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вбачається, що вартість витрат на правову допомогу складає 1000 грн.

На виконання вимог вказаного договору позивачем сплачено вказані витрати, що підтверджується квитанцією від 19.10.2016 року.

Частинами 1 та 2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст. ст. 10-11, 28-29, 57-60, 158, 179, 185, 208-209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн., а всього 1551 грн. 20 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів, з дня отримання його копії до Голосіївського районного суду м. Києва.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя