Справа № 308/1133/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Готра Т.Ю., Бисага Т.Ю.

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Розман Сергій Юрійович; а також ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

у с т а н о в и л а :

03.02.2015 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись у суд із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Мотивували свої вимоги тим, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. Та 09.02.14р. мало місце залиття їх квартири, власницею квартири № 35, ОСОБА_1, що поверхом вище. Внаслідок залиття мало місце замокання стелі й стін коридору, санвузла, кухні, двох жилих кімнат із пошкодженням підлоги з ламінату, та забруднено 5 килимів. Вартість заподіяної шкоди становить 11133,80 гривні, 300 гривень за чистку килимів, та 960 гривень витрат за проведення експертного дослідження. Через залиття квартири зазнали душевних страждань, так-як заподіяна шкода є значною, яку ОСОБА_1 відмовилась добровільно відшкодувати. Заподіяну моральну шкоду визначили у розмірі 1000,0 гривень. Посилаючись на викладене, і просили задоволити позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 вересня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму в розмірі 11433,80 гривень заподіяної матеріальної шкоди; витрати у сумі 960 гривень на проведення експертного дослідження, і суму в розмірі 487,20 гривень судового збору. У стягненні моральної шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 вересня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 2400,00 гривень.

Заперечуючи висновки суду першої інстанції зазначені у рішенні, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційний суд скасувати таке у частині задоволених вимог, та ухвалити нове про відмову у позові. При цьому посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи; недоведеність позивачами обставин, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Позивачі просили задоволити позовні вимоги не пропорційно до їх часток у власності, а в цілому. ОСОБА_3 не надав доказів того, що за ним зареєстрована залита квартира, а відтак, і не доведено заподіяння шкоди. Позивачами не підтверджено понесення ними витрат по оплаті спеціаліста у розмірі 960 грн., так-як розрахункова квитанція видана ОСОБА_5, який не являється стороною у справі. Матеріали справи містять два взаємовиключні докази стосовно причин залиття квартири, а звідси, судом не встановлено реальну причину залиття квартири. Тоді як причиною залиття квартири став розрив шлангу в пральній машинці внаслідок технічного дефекту, такого, що свідчить про відсутність у діях відповідачки її вини, та винної протиправної поведінки у спірних правовідносинах. За відсутності доказів необхідності проведення спеціальної чистки килимів, суд неправомірно у порушення норм процесуального права стягнув із відповідачки витрати у сумі 300 грн. У порушення вимог статей 212, 213 і 215 ЦПК України, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки тим доказам, які спростовують вину відповідачки у залитті квартири.

Заперечуючи законність та обґрунтованість рішення суду і додаткового рішення суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, подали апеляційну скаргу. Яку мотивують тим, що з даними судовими рішеннями не погоджуються в частині відмови у стягненні моральної шкоди та стосовно розподілу судових витрат. Моральна шкода заподіяна їм внаслідок понесених душевних страждань через знищення та/або пошкодження їх майна. Внаслідок залиття квартири їм заподіяно матеріальну шкоду на суму 12393,80 гривні, а тому, розмір моральної шкоди становить суму 1000,0 гривень. У рішенні суду не зазначено чітко у якому розмірі підлягає до стягнення з відповідача судовий збір. За надання правової допомоги, сплачено адвокату кожним позивачем по 1500,0 гривень гонорару, але судом не вирішено питання розподілу даних витрат на правову допомогу. У додатковому рішенні, суд першої інстанції невірно визначив ОСОБА_1 суму компенсації витрат за надання правової допомоги. Яка не могла б становити суму більше 7,46% від суми 4800,0 гривень, що відповідно становить суму не більшу за розміром ніж 358,08 гривень.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 в особі адвоката Розман С.Ю., підтримав апеляційну скаргу своєї довірительки, яку просив задоволити з наведених у ній підстав, та апеляційну скаргу позивачів, просив відхилити.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі адвоката Марамигін П.В., підтримав апеляційну скаргу своїх довірителів, яку просив задоволити з наведених у ній підстав, та просив відхилити апеляційну скаргу, відповідачки.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з'явились, але повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, та заяв про відкладення розгляду справи не подавали суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін, які беруть участь у справі та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такою, що підлягає частковому задоволенню, тоді як апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню за наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка не довела відсутності своєї вини у заподіянні шкоди позивачам. Та останні внаслідок заподіяння їм матеріальної шкоди не довели у чому полягає спричинена, моральна шкода, і якими доказами це підтверджується. Таким чином, суд задоволив вимоги, які полягають у відшкодуванні матеріальної шкоди, та відхилив у частині відшкодування моральної шкоди. При розподілі судових витрат, суд стягнув на користь позивачів витрати за проведення експертного дослідження по визначенню вартості спричиненого матеріального збитку, і частково судовий збір. А додатковим рішенням стягнуто з позивачів на користь відповідачки частко витрати на правову допомогу, пропорційно до відхилених вимог.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції стосовно відхиленої вимог про відшкодування моральної шкоди, та відносно вирішення питання про розподіл судових витрат не можна погодитись за наступних обставин.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, і ст. 4 ЦПК України.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Таким чином, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, являється підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Як зазначено у пунктах 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи зі змісту ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Та як зазначено у частинах 4 і 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За правилами ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Беззаперечним є той факт, що квартира АДРЕСА_1 була залита сусідкою з верхнього поверху, власницею квартири № 35, ОСОБА_1. Внаслідок залиття мало місце замокання стелі й стін коридору, санвузла, кухні, двох жилих кімнат із пошкодженням підлоги з ламінату в коридорі, і жилій кімнаті, що призвело до забруднення 5 килимів.

ОСОБА_1 покликається на те, що судом першої інстанції не встановлено реальну причину такого залиття квартири. А це свідчить про те, що в її діях відсутня вина, та винна протиправна поведінка, так-як мало місце розривання шлангу в пральній машинці внаслідок технічного дефекту.

Проте, колегія суддів вважає, що таке посилання ОСОБА_1 не знайшло свого підтвердження належним доказом, та суперечить вимогам вищенаведених правових норм. Крім цього, причина - залиття квартири не має правового значення для настання відповідальності. Так-як, відповідальність наступає за наявності шкоди, яку заподіяно постраждалій стороні, винною стороною, та наявність такої шкоди пов'язано з правомочністю особи, яка таку спричинила. Оскільки, утримання внутрішньо-квартирних мереж у належному справному стані, зобов'язує власника квартири.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_3 не надав доказів того, що за ним зареєстрована залита квартира, а відтак, і не доведено ним заподіяння шкоди.

Таке твердження не відповідає матеріалам справи. Виходячи зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 12.01.2008 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили від ОСОБА_1 у власність у рівних частках по 1/2 частині, кожному квартиру АДРЕСА_1, а.с. 10, 11.

Реєстрація - права власності була здійснена 01.02.2008 року за реєстраційним № 16879938 в КП "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород" Ужгородської міськради, що доводиться Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 17584046, який видано ОСОБА_4 на 1/2 частину приватної спільної часткової власності у зазначеній квартирі, а.с. 12.

Та обставина, що позивач ОСОБА_3 не надав суду копії витягу про реєстрацію своєї 1/2 частини, приватної спільної часткової власності у зазначеній квартирі, не може слугувати доказом того, що він не являється співвласником, і що через це йому не заподіяно шкоду внаслідок залиття квартири. Доказів того, що ОСОБА_3 відмовився зареєструвати своє право на частку в квартирі, а тільки ОСОБА_4 таке здійснила, ОСОБА_1 не надала суду. А звідси, колегія суддів не здобула доказів того, що наявні підстави стверджувати про те, що ОСОБА_3 не виявив бажання реєструвати своє приватне право у спільній частковій власності, а тому, його право спільної часткової власності не порушено, внаслідок залиття квартири.

ОСОБА_1 зазначає те, що за відсутності доказів необхідності проведення спеціальної чистки килимів, суд неправомірно стягнув із неї витрати у сумі 300 гривень.

Проте, не повинна викликати сумніву та обставина, яка є загальновідомою, що через залиття квартири водою, яка протікала через перекриття між квартирами, і стікала по стелі й стінам пофарбованим, та при цьому, змиваючи фарбу, вапно, то це призвело до забруднення килимів, такими брудними водами.

А тому, без здійснення спеціальної хімічної чистки, неможливо відновити попередній стан килимів, що й було здійснено вповноваженою власниками, особою, а.с. 32.

У матеріалах справи міститься Висновок експертного дослідження № 90 від 19.02.2014 року, яким встановлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт становить суму в розмірі 11133,80 гривень, а.с. 18-23-30.

Діючи за усними вказівками, а згодом і у відповідності до Довіреностей від 08.05.2014 року і 16.05.2014 року, (а.с. 16, 17), ОСОБА_5 і здійснив оплату експерту ОСОБА_8 за здійснення експертного дослідження, а.с. 31. Самі же позивачі не заперечували того факту, що ними не уповноважувався ОСОБА_5 на вчинення дій по встановленню вартості нанесених матеріальних збитків у результаті залиття приміщень квартири. А звідси, такі витрати є понесені позивачами, і повинні враховуватись при розгляді справи.

Не дивлячись на те, що позивачі є співвласниками квартири на праві спільної часткової власності, проте просили суд стягнути на їх користь разом, а не частково, суму заподіяної шкоди, внаслідок залиття квартири. Така вимога позивачів не суперечить їх правам, і не впливає на права відповідача. Оскільки, стягненню підлягає лише заподіяна шкода, яка стягується у загальному розмірі або у частковому, а не у загальному розмірі кожному позивачу як на цьому хибно наголошує відповідачка. Як слідує з резолютивної частини рішення суду, заподіяна матеріальна шкода у загальному розмірі суми 11433,80 гривні, і була стягнута разом на користь обох позивачів як того, і просили.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до роз'яснень зазначених в абзаці 1 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За матеріалами справи, сторонами визнано, що мало місце залиття квартири, внаслідок якого позивачі зазнали майнової шкоди на загальну суму 11433,80 гривень. Для усунення наслідків затоплення квартири, позивачі повинні здійснити ремонтно-будівельні роботи, які полягають у здійсненні окремими місцями ремонту штукатурки стін та стелі; окремими місцями шпатлювання стін та стелі; фарбування стін та стелі й заміна ламінату.

Зазначене свідчить про те, що внаслідок знищенням та/або пошкодженням майна, позивачі зазнали моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях. Через залиття квартири, позивачі вимушені здійснити ремонтно-будівельні роботи, проведення яких не планували. Належне користування квартирою як і до залиття виявилось неможливим, та відчуття у зв'язку із цим дискомфорту. Необхідність доведення матеріальної шкоди, змушувало звертатись до спеціаліста, місцевого органу, відвозити речі для їх спеціальної чистки. Небажання відшкодувати спричинену шкоду, звертатись до суду за захистом порушеного права власності.

При вирішенні даного питання, суд повинен оцінювати певні критерії при визначенні розміру моральної шкоди. До таких критеріїв відносяться:

- характер правопорушення (це може бути адміністративний проступок, злочин як середньої тяжкості, так і тяжкий, інше порушення цивільних прав, яке не є злочином або проступком. Оцінці також має підлягати об'єкт порушення, тобто, на, що правопорушення було спрямоване - на життя та здоров'я чи на майно самого потерпілого або близьких йому осіб тощо);

- глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана;

- погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації (тут мова йдеться як про професійну працездатність потерпілого, так і про інші навички, які втрачаються внаслідок, наприклад, заподіяння шкоди здоров'ю);

- ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. За загальним правилом вина є підставою для відшкодування моральної шкоди. Отже, суд має брати до уваги як форму вини завдавача шкоди (умисел або необережність), так і наявність вини самого потерпілого. Випадки компенсації моральної шкоди незалежно від вини завдавача шкоди встановлюються ст. 1167 ЦК;

- інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникли в результаті посягання на права особи тощо).

Зважуючи на вказані критерії, колегія суддів виходить із такого, що внаслідок залиття квартири мало місце правопорушення яке було спрямоване - на майно позивачів; глибина душевних страждань проявилась з огляду на характер шкоди, яка їм завдана; наявність ступеню вини відповідачки при заподіянні моральної шкоди, а також, тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя позивачів.

Крім цього, колегія суддів враховує вимоги розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру моральної шкоди. Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондуватись глибині та силі страждань, які мав постраждалий у зв'язку з порушенням його прав, а також відповідати поведінці заподіювача шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що визначений позивачами розмір моральної шкоди у сумі 1000,0 гривень на двох, або кожному по 500,0 гривень, який слід стягнути з відповідачки, і буде тією моральною шкодою, яка є співмірною до заподіяної позивачам матеріальної шкоди.

За правилами п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних із розглядом судової справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно абзаців 2 і 4 п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних та адміністративних справах".

Та абзацами 3 і 4 п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" передбачено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Як убачається з матеріалів справи, адвокат Марамигін П.В. долучив до справи розрахункову квитанцію ЗААА № 791083 від 09.10.2015 року з якої убачається, що сплачено суму в розмірі 3000,00 гривень, а.с. 74.

Проте, адвокат Марамигін П.В. не надав суду розрахунок витрат у сумі 3000,00 гривень, що свідчить про не доведення складу та розміру витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. Оскільки обов'язок по доказуванню понесених витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги лежить на особі, яка надавала таку допомогу, то на суду в свою чергу лежить обов'язок перевірити наданий розрахунок витрат на правову допомогу, а не здійснювати такий.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність адвокатом Марамигін П.В. складу та розміру витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. А тому, обґрунтовано відмовив у стягненні таких із відповідачки.

Як передбачено ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку із приводу того, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є підставною, та підлягає задоволенню. А тому, витрати понесені ОСОБА_1 по оплаті наданої їй правової допомоги не підлягаю стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, так-як у даному випадку не може бути застосований принцип пропорційності до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла до думки, що рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції не можна визнати законними й обґрунтованими у частині відхиленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, та стосовно питання розподілу витрат на правову допомогу і стягнення судового збору, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для їх скасування, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення про задоволення такої вимоги. У решті, рішення суду, слід залишити без змін.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню з ОСОБА_1 сума в розмірі по 476,22 гривень, кожному у відшкодування судового збору понесеного в апеляційній інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Розман Сергій Юрійович, відхилити, а ОСОБА_3 і ОСОБА_4, задоволити.

Рішення та Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 вересня 2016 скасувати в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди та вирішенні питання із приводу розподілу судових витрат, ухваливши в справі нове рішення суду про задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі суми по 500,00 гривень, кожному; судового збору по 487,20 гривень, кожному.

У решті, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 судовий збір у розмірі суми по 476,22 гривень, кожному.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : _____________________

_____________________