Справа № 496/839/16-ц
провадження № 2/496/732/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., розглянувши заяви сторін про забезпечення позову, за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2016 року до суду надійшла заява про забезпечення позову в якій відповідач просить накласти арешт на двокімнатну квартиру 21, буд.18 за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевіча, «Радужний масив» Ж/масиву Ульянівка, пл. 55,1 кв.м. та однокімнатну квартиру 61, д.12 у масиві «Радужний», жилмасиву «Ульянівка «Овідіопольского району Одеської області, с. Мізікевіча, пл. 37,5 кв.м, зареєстрованих на імя власника ОСОБА_1; накласти арешт на автомобіль НОМЕР_1, зареєстрований на імя ОСОБА_1 15 лютого 2010 року. Заява мотивована тим, що позивач вказує у позовній заяві про поділ майна, що сторони в період шлюбу придбали одну двокімнатну квартиру 21, буд. 18 за адресою Одеська обл. Овідіопольський район с. Мізікевіча, «Радужний масив» Ж/масиву Ульянівка, пл. 55,1 кв.м. Позивач приховала від суду нерухоме майно у вигляді квартири 61, д. 12 у масиві «Радужний», жилмасиву «Ульянівка «Овідіопольского району Одеської області с. Мізікевіча, пл. 37,5 кв.м. Відомості з єдиного реєстру нерухомого майна в матеріалах справи. Крім того, позивач має автомобіль НОМЕР_1, зареєстрований на імя ОСОБА_3 15 лютого 2010 року Копія свідоцтва про реєстрацію знаходиться у справі. Позивач, незважаючи на те, що вказані квартири є спільним майном перешкоджає йому користуватися майном, а в наступний час зробила сигналізацію і він не може контролювати, що відбувається їх спільних квартирах. Крім того, в однокімнатній квартирі по вищевказаній адресі мешкає мати позивачки, яка ніякого відношення до цієї квартири не має і не зареєстрована в неї. З цього приводу відповідач звертався до органів поліції. Докази про неналежну поведінку позивача по відношенню до нього і майна будуть надані у судове засідання. Таким чином у відповідача є упевненість в тому, що позивач може порушити його права та заподіяти якісь дії, що може виникнути загроза невиконання рішення суду, чи утруднення його виконання. Вважає, що для уникнення неправомірних дій позивача відносно їхнього спільного майна необхідно забезпечити позов шляхом накладення арешту на вищевказане майно.

21 червня 2016 року до суду надійшла заява про забезпечення позову в якій позивач просить накласти арешт на земельні ділянки № 9, 11 розташовані по вул. Київській у с. Вигода Біляївського району Одеської області, що належать на праві власності ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2; накласти арешт на земельну ділянку № 13 розташовану по вул. Київській у с. Вигода Біляївського району Одеської області, що належать на праві власності ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2; накласти арешт на автомобільний причеп 814000, 2007 року випуску, номер шасі 70А85541, державний номер НОМЕР_3, що зареєстрований на імя: ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1. Заява мотивована тим, що під час судового розгляду апеляційної скарги відповідача на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 04 квітня 2016 року про відкриття провадження у справі, відповідач подав до суду апеляційної інстанції заяву із долученням копій актів встановлення в натурі меж земельних ділянок, із яких вбачається, що земельні ділянки, які є предметом спору і на яких розташований спірний будинок належить відповідачу на підставі договорів дарування. Дізнавшись про те, що у період шлюбу відповідач за спільні кошти подружжя набув вказані земельній ділянки в особисту власність шляхом укладення удаваних правочинів позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій прошу визнати удаваними договори дарування вказаних земельних ділянок та застосувати до відносин сторін норми, що регулюють договір купівлі-продажу. Таким чином відповідач будучи власником спірних земельних ділянок, які належить йому на підставі договорів дарування та формально є його особистою власністю відповідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, може у будь-який час без згоди позивачки відчужити вказані земельні ділянки, що зробить неможливим або ускладнить виконання майбутнього рішення суду. Також у володінні відповідача залишився автомобільний причеп 814000, 2007 року випуску, номер шасі 70А85541, державний номер НОМЕР_3 та реєстраційне свідоцтво на причеп, у звязку з чим відповідач, також у будь-який час без згоди позивачки може розпорядитись вказаним причепом. За викладених підстав у позивача є достатні підстави побоюватися, що за час знаходження справи у провадженні суду їх спільне майно може вибути з спільної сумісної власності, або буде істотно знецінено.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно свідоцтва про право власності від 07 вересня 2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, двокімнатна квартира 21, буд.18 за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевіча, «Радужний масив» Ж/масиву Ульянівка, пл. 55,1 кв.м. належить ОСОБА_1 (а.с. 7,8).

Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобілю НОМЕР_1, зареєстрований на імя ОСОБА_1 15 лютого 2010 року. (а.с. 11).

Відповідно до наявних матеріалів справи, однокімнатна квартира 61, д.12 у масиві «Радужний», жилмасиву «Ульянівка «Овідіопольского району Одеської області, с. Мізікевіча, пл. 37,5 кв.м, зареєстрованих на імя власника ОСОБА_1, на яку відповідач просить накласти арешт не є предметом спору, тому питання щодо накладення арешту на вказане майно не може бути вирішено.

За ч. 3 ст. 153 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Тому накладення арешту на однокімнатну квартиру 61, д.12 у масиві «Радужний», жилмасиву «Ульянівка «Овідіопольского району Одеської області, с. Мізікевіча, пл. 37,5 кв.м, зареєстрованої на імя власника ОСОБА_1 не може забезпечити виконання рішення суду, так як вказане майно не включено до позовних вимог.

У заяві про забезпечення позову позивачка посилається на те, що земельні ділянки, які є предметом спору і на яких розташований спірний будинок належить відповідачу на підставі договорів дарування та на підтвердження цього надала акт від 28 липня 2006 року та акт від 22 березня 2006 року встановлення в натурі меж земельної ділянки (а.с. 190-191).

Відповідно до ст. 126 ЗК України, до 1 січня 2013 року право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, а після 1 січня 2013 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Тому додані до заяви акти не є підтвердженням того, що відповідачу належить на праві власності вказані земельні ділянки.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 087362 на автомобільний причеп 814000, 2007 року випуску, номер шасі 70А85541, державний номер НОМЕР_3, що зареєстрований на імя: ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1. (а.с. 192).

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на вищезазначене суд, дослідивши матеріали заяв та доводи, викладені у заявах про забезпечення позову, вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.151, 152, 153, 209, 210, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву позивача про забезпечення позову, за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобільний причеп 814000, 2007 року випуску, номер шасі 70А85541, державний номер НОМЕР_3, що зареєстрований на імя: ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1.

У іншій частині заяви позивача про забезпечення позову, за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Заяву відповідача про забезпечення позову, за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Накласти арешт на двокімнатну квартиру 21, буд.18 за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевіча, «Радужний масив» Ж/масиву Ульянівка, пл. 55,1 кв.м.

Накласти арешт на автомобіль НОМЕР_1, зареєстрований на імя ОСОБА_1 15 лютого 2010 року.

У іншій частині заяви відповідача про забезпечення позову, за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу направити сторонам по справі для відома та виконання.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Галич О.П.

"21" червня 2016 р.