У х в а л а

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2008 року б/н у розмірі 9 168 грн 48 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05 червня 2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, оформлений відповідною заявою відповідача, в якій зазначено про його ознайомлення із умовами кредитування, та відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5 000 грн зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором станом на 30 листопада 2014 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 21 228 грн 67 коп., проте, враховуючи, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2012 року з відповідача стягнуто на користь позивача 12 972 грн 97 коп., банк просив стягнути з відповідача різницю у розмірі 8 255 грн 70 коп. та штрафи у розмірі 912 грн 79 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2015 рокув задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку із пропуском строку позовної давності, керувались ч. 2 ст. 258, ст. 257 ЦК України та, врахувавши відповідну заяву відповідача про застосування строків позовної давності, виходили з того, що останній платіж відповідачем було здійснено у жовтні 2008 року, а строк дії картки встановлено на три роки, тобто до червня 2011 року, в той час як з позовом банк звернувся до суду лише у січні 2015 року.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі заяви від 05 червня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5 000 грн зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії картки в договорі визначений у три роки.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказало, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором станом на 30 листопада 2014 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 21 228 грн 67 коп., проте, посилаючись на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2012 року, яким з відповідача стягнуто на його користь 12 972 грн 97 коп., просив стягнути з відповідача різницю у розмірі 8 255 грн 70 коп. та штрафи у розмірі 912 грн 79 коп.

У матеріалах справи наявна копія заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2008 року б/н у розмірі 12 772 грн 97 коп; проте з указаного рішення суду не вбачається дати подання ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до суду (а. с. 5).

Крім того, в матеріалах справи міститься ухвала цього ж суду від 24 червня 2015 року про скасування вказаного заочного рішення та призначення справи до розгляду в загальному порядку (а. с. 95).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у три роки.

Разом з тим ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Виходячи із системного аналізу наведених норм матеріального закону, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не визначилися із характером спірних правовідносин, не з'ясували усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, та не надали їм належної оцінки, не звернули уваги на встановлені законом правила щодо початку перебігу і переривання строку позовної давності, не врахували наявність рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2012 року та не з'ясували дати подання ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до цього суду, у зв'язку з чим дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому оскаржувані судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, таким чином відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана