ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона проживає та зареєстрована з 08 травня 1974 року у квартирі АДРЕСА_1, яку вони отримали разом з чоловіком у 1974 році.

Її чоловік ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті позивач є основним квартиронаймачем. Також у спірній квартирі зареєстровані її онуки: ОСОБА_7 та ОСОБА_10, 2004року народження, та донька ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_7 понад 2 роки не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей її в квартирі немає. Комунальні платежі у спірній квартирі нараховуються згідно з кількістю зареєстрованих осіб, однак відповідач не сплачує нараховані платежі.

Позивач є пенсіонером, пенсію отримує у невеликому розмірі і їй важко сплачувати комунальні послуги. ОСОБА_7 добровільно визначила собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 2 роки.

До участі у справі у якості третіх осіб були залучені: ОСОБА_8 та Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року позовну заяву задоволено.

Визнано ОСОБА_7 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Знято ОСОБА_7 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2015 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту добровільного залишення відповідачем у 2012 році спірної квартири і її не проживання у цій квартирі без поважних причин понад передбачені ст. 71 ЖК УРСР строки, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, відповідно до ст. 72 ЖК УРСР.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю у ньому понад 2 роки з 2012 року пред'явлено лише у лютому 2015 року.

Крім того, надані в якості доказів відсутності особи у спірному житловому приміщення понад строк, встановлений ст. 71 ЖК УРСР, акти не містять причини такої відсутності відповідача та відомостей чи добровільно ОСОБА_7 залишила місце реєстрації.

Колегія суддів апеляційного суду також виходила з того, що відповідач тривалий час, понад шість місяців, не мала і не має ключів від спірної квартири, та відповідно не має і вільного доступу до неї, а також з того, що діями позивача фактично чиняться перешкоди відповідачу у користуванні житловою квартирою де остання зареєстрована, як член сім'ї наймача. Іншого житла, яке перебуває у її власності, відповідач не має.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_10, 2004 року народження зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та місце реєстрації від 29 січня 2015 року № 1746. Основним квартиронаймачем вказаної квартири є ОСОБА_6

ОСОБА_7 не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується: актами від 16 грудня 2014 року та від 20 січня 2015 року, які складені майстром дільниці ОСОБА_11, майстром ОСОБА_12, бухгалтером ОСОБА_13 та засвідчені директором Комунального підприємства «Жилсервіс-1» ОСОБА_14, згідно з якими відповідачка в спірній квартирі не проживає більше двох років; актом від 30 січня 2015 року, який складений сусідами за місцем реєстрації відповідачки, а саме ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та засвідченим директором Комунального підприємства «Жилсервіс-1» ОСОБА_14, згідно з яким відповідачка в спірній квартирі не проживає.

Згідно з довідкою директора Комунального підприємства «Жилсервіс-1» ОСОБА_14, ОСОБА_7 не зверталася до Комунального підприємства «Жилсервіс-1» з заявою про те, що вона буде відсутня за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Як убачається з пояснень самого позивача, яка була допитана в якості свідка у суді апеляційної інстанції, остання категорично заперечує проти повернення відповідача до спірної квартири, та зазначила що не буде її допускати до квартири. Також, сторонами не заперечувався і той факт, що відповідач тривалий час, понад шість місяців, не мала і не має ключів від спірної квартири, та відповідно не має і вільного доступу до неї. Зазначені обставини що встановлені в ході розгляду справи свідчать про те, що діями позивача фактично чиняться перешкоди відповідачу у користування житловою квартирою де остання є зареєстрованою, як член сім"ї наймача. Іншого житла, яке перебуває у її власності, відповідач не має.

Довідками про склад сім'ї позивача від 29 січня 2015 року та від 27 липня 2015 року підтверджено, що за спірною адресою на реєстраційному обліку перебувають: ОСОБА_6 - з 15 січня 2014 року, ОСОБА_8 - з 24 вересня 2014 року, ОСОБА_10 - з 15 червня 2004 року, а ОСОБА_7 - з 23 листопада 2009 року та знята з реєстрації - 10 липня 2015 року.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_7 не проживала у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, оскільки, зазначене спростовується здобутими у справі належними доказами та поясненнями самого позивача щодо небажання її допускати відповідача до спірної житлової квартири, а дії відповідача навпаки свідчать про те, що остання не втратила інтересу до спірної квартири.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак