Справа № 545/2901/16-ц
Провадження № 2/545/1328/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" листопада 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

з участю секретарів Дзюбенко Р.Д., Лабовкіної Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військова частина № НОМЕР_1 , про поновлення на роботі, відшкодування за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати та компенсацію моральних збитків, -

в с т а н о в и в :
Позивач звернулась до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, відшкодування за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати та компенсацію моральних збитків, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що її незаконно звільнили з роботи, тому вона змушена звернутися до суду та просить суд:

- зобов`язати поновити її на роботі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді телефоніста взводу забезпечення міжміського телефонного зв`язку або на посаді завідувача клубом;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на роботі у військову частину НОМЕР_1 на її користь;

- відповідно до ст.237-1 КЗпП України стягнути з військової частини НОМЕР_1 на її користь відшкодування моральних збитків, до яких призвело незаконне звільнення, в розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач її представник уточнили позовні вимоги, а саме просили:

- зобов`язати поновити позивача на роботі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді телефоніста взводу забезпечення міжміського телефонного зв`язку;

- запропонувати позивачу службу за контрактом з подальшим отриманням посади завідувача клубом;

- зобов`язати командування військової частини звернутись до відповідних органів з проханням переведення посади завідувача клубом з посади для військовослужбовців на посаду для працівників ЗС України;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на роботі у військову частину НОМЕР_1 на користь позивача;

- відповідно до ст.237-1 КЗпП України стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача відшкодування моральних збитків, до яких призвело незаконне звільнення, в розмірі 10000 грн.

просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладені в позовній заяві.

Позивачка та її представник додатково зазначили, що вона є одинокою матір`ю і її не мали права звільняти за скороченням штатів.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення аналогічно викладеному в письмовому запереченні на позов, вказавши, що звільнення є законним та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 дав покази, що в військовій частині працював головою трудового колективу, в в/ч було скорочення і позивачка підходила до нього, щоб записали її як одинокою матір`ю, але він повідомив, що вона не є одинокою матір`ю, письмово позивачка до нього не зверталася.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , дала покази, що є членом ради трудового колективу і коли в в/ч було скорочення всіх попередили за 2 (два) місяці письмово, позивачка до неї з ніякими проханнями не зверталася.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дали покази, що про звільнення позивача їм нічого не відомо, вказали, що позивачка проживає сама з дітьми Ганною 8 років та Михайлом 4 роки, яких сама утримує, чоловіків ніяких не бачили.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ч. 1 ст. 57 ЦПК України,

Відповідно ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Порядок прийняття на роботу та звільнення з неї, умови та норми праці громадян України регламентуються Кодексом законів про працю України, Законом України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI (зі змінами та доповненнями), Законом України « Про оплату праці» від 2.4.03.1995 року №108/95-ВР (зі змінами та доповненнями), Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 року №1045-XIV (зі змінами та доповненнями) та Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 1992 року.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 14.11.1994 року, позивач була прийнята на роботу до військової частини НОМЕР_1 на посаду завідуючою клубом-бібліотекарем.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2016 року №128 (по стройовій частині) ОСОБА_1 звільнено з посади телефоніста міжміського телефонного зв`язку взводу забезпечення, відповідно до п. 1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Також встановлено, що звільнення планувалось та відбувалось на підставі відповідних рішень Міністерства оборони України від 16.01.2016 року, начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.03.2016 року, спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (від 31.03.2016 року та від 18.05.2016 року), які відповідно до визначеного порядку надійшли до військової частини НОМЕР_1 для виконання.

На підставі вищезазначених розпорядчих документів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України командиром військової частини НОМЕР_1 було видані відповідні накази про попередження особового складу військової частини НОМЕР_1 про заплановане скорочення від 28.03.2016 року №47 та від 25.04.2016 року №67 зі списками працівників попереджених про заплановане звільнення.

Також військовою частиною НОМЕР_1 було надано інформацію про заплановане масове вивільнення працівників до Полтавського районного центру зайнятості форма 4-пн від 28.03.2016 року та від 28.04.2016 року, (завірені копії форми 4-пн від 28.03.2016 року та від 28.04.2016 року додаються).

Окрім цього судом встановлено, що всі накази були доведені до позивача ОСОБА_1 під особистий підпис, що підтверджується особистим підписом у списках працівників попереджених про заплановане звільнення.

Попередження про скорочення посади на якій перебувала ОСОБА_1 відбувалось у відповідності до Кодексу законів про працю України, а саме не пізніше ніж за 2 місяці до дати звільнення, тобто про те, що позивача ОСОБА_1 заплановано до звільнення було повідомлено 28.03.2016 року та 27.04.2016 року.

По надходженню до військової частини НОМЕР_1 переліку змін до штату, які визначали перелік посад, які скорочувались від 02.07.2016 року №322/1/3713 було доведено відповідачем до особового складу, щодо скорочення посад працівників до 15.07.2016 року, але позивач ОСОБА_1 відмовилася ставити свій підпис на аркуші доведення про що був складений акт 14.07.2016 року з яким позивач ОСОБА_1 була ознайомлена про що свідчить її особистий підпис.

Перелік змін до штату був введений в дію наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2016 року №128.

Відповідно до ст.42 Кодексу законів про працю України при визначенні кола працівників, які підлягають звільненню у звязку із скороченням посад, необхідно враховувати, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (враховується наявність у працівника вищої освіти, досвіду роботи, проходження курсів підвищення кваліфікації, тощо), а не наявність 2-х неповнолітніх дітей.

Згідно довідки Октябрського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 04.08.2011 року №579/03-19 позивач ОСОБА_1 статус одинокої матері не має.
Про звільнення позивача ОСОБА_1 було повідомлено, виборчу Раду трудового колективу військової частини НОМЕР_1 , який виконує функції органу первинної профспілкової організації.

Радою трудового колективу, членом якої була позивач ОСОБА_1 на час праці у військовій частині НОМЕР_1 , надала згоду про її скорочення, що підтверджується протоколом №1 зборів Ради трудового колективу військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2016 року.

Також судом встановлено, що 15.07.2016 року командиром військової частини НОМЕР_1 направлені відповідні звіти про заплановане вивільнення працівників та списки фактично звільнених до Державної служби зайнятості з метою взяття на облік для пошуку і надання відповідної роботи відповідно до кваліфікації працівників, що підтверджується листом директора Полтавського районного центра зайнятості від 15.07.2016 року №1020.

Після проведення усіх організаційних заходів з урахуванням вищевикладеного командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ про звільнення відповідної категорії працівників, посади яких підпадають під скорочення.

В той же день позивачу ОСОБА_1 було видано витяг з даного наказу, трудова книжка з внесенням до неї записів про звільнення та проведено повний розрахунок, передбачений ст.44 Кодексу законів про працю України, що підтверджується Відомості перерахунку грошових коштів при скороченні ОСОБА_1 від 15.07.2016 року №54

За даних обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог слід відмовити, так як при звільненні ОСОБА_1 в діях відповідача не було встановлено порушень норм чинного законодавства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 40, 116, 117, 184 КЗпП України, 1168 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , ст.ст. 10-14, 27, 84, 88, 209, 212-215, 218, 292 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військова частина № НОМЕР_1 , про поновлення на роботі, відшкодування за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати та компенсацію моральних збитків, відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 551.20 грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, якщо рішення було ухвалено без участі особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Полтавського районного суду І.С. Кіндяк