Номер провадження: 22-ц/785/5469/16
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головного управління національної поліції України в Одеській області, УДАІ ГУВС України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

встановила:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_2, який вказав, що внаслідок неправомірних дій водія УДАІ ГУВС України в Одеській області ОСОБА_3 - порушення ПДР та зіткнення з автомобілем позивача, останньому було заподіяно матеріальної та моральної шкоди. У зв'язку з викладеним після неодноразового уточнення заявлених позовних вимог ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн., стягнути з Головного Управління Національної поліції України в Одеській області відшкодування матеріальної шкоди в сумі 551 056,22 грн., а також шкоду, завдану ушкодженням здоров'я у вигляді втраченого щомісячно заробітку довічно, з УДАІ ГУВС України в Одеській області відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його адвокат вимоги позову підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник заперечували проти вимог про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідно до положень чинного законодавства за шкоду, заподіяну працівником, відповідає роботодавець, який згодом має право звернутися з регресним позовом.

Представник Головного Управління Національної поліції України в Одеській області заперечував проти задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що не є правонаступником УДАІ ГУВС України в Одеській області.

В судове засідання представник УДАІ ГУВС України в Одеській області не з'явився, відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки представника суду повідомлені не були.

Рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з УДАІ ГУВС України в Одеській області на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з УДАІ ГУВС України в Одеській області на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій фактично просить рішення суду від 03.06.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В частині стягнутого з УДАІ ГУВС України в Одеській області на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн. рішення суду не оскаржено відповідачем, а тому перегляду в частині суми стягнення не підлягає в силу вимог ст. 303 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

03.10.2006р. об 06-55 год. на проспекті Добровольського, навпроти б. № 99 в м. Одесі інспектор ДПС УДАІ ГУВС України в Одеській області старший прапорщик міліції, ОСОБА_4 керуючи службовим марки «Фольксваген Пассат» д/н НОМЕР_1, порушив п.1.3, 1.5, 2.3, 10.1, 11.2, 11.4, 11.5, 12.1, 12..3, 12.4, 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001р., № 1306, скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «ВАЗ 21-07», д/н НОМЕР_2, в наслідок чого ОСОБА_2 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

11.07.2014р. вироком Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 був визнаний винним в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, стягнуто з засудженого на користь потерпілого 50 000 грн. моральної шкоди, а з УДАЇ УМВС України в Одеській області було постановлено стягнути на користь позивача 7 351,82 грн. - витрати, пов'язані з лікуванням, 616 грн. - витрати на автотоварознавчу експертизу, 3 866,40 грн. - витрати на автотоварознавчу експертизу № 1296810, 10 572 грн. - витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом автомобіля НОМЕР_2, 3 500 грн. - витрати, пов'язані з послугами адвокатів, .а також втрачений заробіток за період з 03.10.2006р. по 01.06.2014р. в розмірі 384 770 грн., а всього було стягнуто на користь ОСОБА_2 410 676 грн. 27 коп. (а.с. 3-11).

Разом з тим, 19.11.2015р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області відносно ОСОБА_4 була застосована амністія, ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності й провадження по кримінальній справі відносно нього було закрито, роз'яснено потерпілому право звернутися до суду з цивільним позовом (а.с. 11-15).

Станом на цей час позивач, 14.11.1936р.н., є інвалідом 1 групи, потребує стороннього догляду (а.с. 22, 23).

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати - ч.2 цієї статті.

Згідно п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

За положеннями п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК країни моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів - ч.1 ст. 1168 ЦК України.

А як вбачається з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Зокрема, як роз'яснює Пленум ВСУ у своїй Постанові N 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в п.8 за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що належним відповідачем по вимогах ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди а також шкоди, завданої ушкодженням здоров'я є УДАІ ГУВС України в Одеській області.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що Головне Управління Національної поліції України в Одеській області є правонаступником УДАІ ГУВС України в Одеській області як таке, що суперечить встановленим обставинам по справі, так як УДАІ ГУВС України в Одеській області не ліквідовано, відомості про його правонаступника в ЄДРПОУ відсутні.

За положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на наведений принцип диспозитивності цивільного судочинства, позов дійсно підлягає задоволенню тільки в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до УДАІ ГУВС України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди.

На підставі статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, яких зазнав позивач у зв'язку з ушкодженням здоров'я шляхом отримання тяжких тілесних ушкоджень, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також тієї обставини, що відповідачем не було здійснено належних дій щодо її відшкодування протягом значного періоду часу (впродовж якого зокрема відбулось знецінення національної валюти), суд вважав, що у порядку компенсації моральних страждань з УДАІ ГУВС України в Одеській області необхідно стягнути в порядку відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн.

Дійсно, не можуть бути задоволені інші вимоги позивача як такі, що заявлені до неналежних відповідачів.

В силу положень ст. 88 ЦПК України з відповідача УДАІ ГУВС України в Одеській області на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан