Справа № 369/6725/15-ц Головуючий у І інстанції Медвідь Н. О.
Провадження № 22-ц/780/1162/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 4 21.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Антоненко В.І., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. Заявлені вимоги мотивував тим, що 07 листопада 1999 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, розірваний 05 червня 2015 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області. У зв'язку з розірванням шлюбу у володінні відповідача залишилося все майно, що було придбане за час спільного проживання у шлюбі, зокрема меблі, побутова техніка, автомобіль Mitsubishi Grandees д.н.з. НОМЕР_1 та інше майно. На теперішній час ринкова вартість автомобіля складає 210000 грн. або 10500 доларів США згідно даних офіційного автомобільного сайту auto.ria. Домовленостей між ними щодо поділу майна не досягнуто, автомобілем користується син відповідача, від нього автомобіль відповідач приховує, тому вважає доцільним визнати право власності на неподільне рухоме майно за відповідачем та стягнути компенсацію вартості його частки на користь позивача. На підставі вищевикладеного просив визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль Mitsubishi Grandees д.н.з. НОМЕР_1, набуте ними у березні 2013 року, визнати право власності за відповідачем на автомобіль, стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію в розмірі 105000 грн. та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль Mitsubishi Grandees д.н.з. НОМЕР_1, 2006 року випуску, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за ? частину автомобіля в розмірі 105000 грн. та 2100 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_5, не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що вартість автомобіля є значно завищеною і такою, що не відповідає дійсності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі із 07 листопада 1999 року, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2015 року.

Згідно листа Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Васильків та Васильківського району Київської області, автомобіль Mitsubishi Grandees д.н.з. НОМЕР_1, 2006 року випуску зареєстрований 10 квітня 2013 року за ОСОБА_4

Згідно листа Управління ДАІ ГУ МВС України в Київській області від 31 липня 2015 року № 11311 станом на 28 липня 2015 року автомобіль Mitsubishi Grandees д.н.з. НОМЕР_1, 2006 року випуску зареєстрований за ОСОБА_4, знятий з обліку 15 липня 2015 року для реалізації.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Суд першої інстанції вірно застосував дану норму, і виходячи із того, що спірний автомобіль було придбано в шлюбі, обґрунтовано вважав автомобіль Mitsubishi Grandees д.н.з. НОМЕР_1, 2006 року випуску спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 370 ЦК України зазначено, що співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки.

З вказаного випливає, що звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є одним із способів поділу такого майна.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки наявності домовленості або шлюбного договору між сторонами з даного питання не встановлено, колегія суддів приходить до висновку про визначення ідеальних часток в праві спільної сумісної власності подружжя по ? частці за кожним та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо надання грошових коштів на придбання автомобіля сином відповідача, оскільки такі доводи не підтверджені жодним доказом.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач, звертаючись до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, бажав отримання грошової компенсації за частку в такому майні.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині розміру компенсації частки в праві спільної сумісної власності подружжя, колегія суддів враховує наступне.

Так, вирішуючи позов ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, суд визнав за відповідачем право власності на автомобіль із призначенням на користь позивача компенсації вартості його частки в спільному майні.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2015 року призначено проведення судової товарознавчої експертизи за клопотанням відповідача для визначення ринкової вартості автомобіля Mitsubishi Grandees д.н.з. НОМЕР_1, 2006 року випуску. 26 листопада 2015 року КНДІСЕ надано повідомлення про неможливість надання експертного висновку в зв'язку із ненаданням для огляду об'єкту дослідження.

Пославшись на ту обставину, що судом за клопотанням представника відповідача було призначено судову автотоварознавчу експертизу, від проведення якої відповідач ухилився, доказ, який підтверджує вартість спірного автомобіля, наданий позивачем, є належним, тому суд першої інстанції визначив вартість транспортного засобу, виходячи з його ринкової вартості, зазначеної на автомобільному сайті auto.ria, стягнувши грошову компенсацію вартості частки в майні.

Однак визначення вартості транспортних засобів, на думку колегії суддів, беззаперечно потребує спеціальних знань у відповідній галузі та не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Отже, компенсація за перевищення частки в спільному майні подружжя 105000 грн. судом першої інстанції визначена на підставі недопустимих доказів і застосована бути не може, в даній частині рішення суду ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому воно не може залишатися в силі і має бути зміненим згідно дійсної вартості спірного майна.

Колегія суддів приймає до уваги, що ст. ст. 10, 60 ЦПК України покладає обов'язок обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, на позивача, який не заявляв в судовому засіданні клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а отже не надав належних доказів вартості спірного транспортного засобу, оскільки роздруківки веб-сторінок не можуть вважатися такими.

Отже, помилковими є висновки суду, що відповідач ухилилася від проведення експертизи і тому не спростувала вартість, зазначену позивачем.

За клопотанням відповідача у зв'язку із необхідністю з'ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2016 року в справі призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Згідно висновку № 2442/16-54 автотоварознавчої експертизи від 20 травня 2016 року, ринкова вартість автомобіля складає 149340,73 грн.

Враховуючи, що сторони погоджуються із розподілом майна шляхом визнання за відповідачем права власності на транспортний засіб із присудженням грошової компенсації, колегія суддів доходить висновку про можливість способу поділу майна, при якому за ОСОБА_4 визнається право власності на автомобіль Mitsubishi Grandees д.н.з. НОМЕР_1.

Оскільки вартість транспортного засобу згідно висновку автотоварознавчої експертизи складає 149340,73 грн., частка кожного із подружжя має становити 74670,37 грн., а тому із ОСОБА_2, за якою визнається право власності на автомобіль Mitsubishi Grandees д.н.з. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_6 має бути стягнута компенсація за частку в спільному майні подружжя в розмірі 74670,37 грн.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його зміни в частині стягнення компенсації вартості в праві власності на автомобіль із відповідача на користь позивача із 105000 грн. на 74670,37 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в зв'язку із зміною рішення суду першої інстанції суд змінює розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2100 грн. та стягнувши із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3462 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року змінити в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості його частки в праві власності на автомобіль та судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію за частку в спільному майні подружжя в розмірі 74670,37 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2100 грн., стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3462 грн.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Антоненко В.І.

Яворський М.А.