Справа № 301/740/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2016 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів Бисаги Т.Ю., Панька В.Ф.,

секретарі Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 24 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 10.09.2007 року уклали кредитнй договір №К115-07/Ф. Згідно кредитного договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав Відповідачу-1 кредит у розмірі 70 000,00 доларів США на термін до 09.09.2010 року.

Своїх зобовязань за кредитним договором ОСОБА_5 не виконав, в звязку з чим станом на 19.02.2015 року має заборгованість 616 993,72 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.02.2015 року складає 18 874 778,24 гривень.

В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором №К115-07/Ф між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки.

Рішенням Іршавського районного суду від 24 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржив його у апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що рішенням Іршавського районного суду від 16.07.2010 року вже стягнута солідарно заборгованість з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в сумі 802 358,56 гривень, тому порука не припинена. Щодо строку позовної давності суд мав врахувати що такий не пропущуено в частині вимог про стягнення боргу з поручителя, так як договором поруки передбачено збільшений строк позовної давності в 5 років, а банк повторно звернувся з позовом 31.03.2015 року, після того як рішенням 16.07.2010 року вперше стягнуто заборгованість. Також вирішуючи вимоги щодо стягнення заборгованості з позичальинка суд мав врахувати що нарахування та стягнення по відсоткам та пені здійснюється в межах строку позовної давності, передбаченої законом.

Сторони в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, зокрема відповідачі повідомлялися через засоби масової інформації газета Новини Закарпаття №127 (4592) від 08.11.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін по справі не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 10.09.2007 року між Позивачем та Відповідачем 1 - ОСОБА_4 укладено кредитний договір згідно якого останній отримав кредит на суму 70 0000,00 доларів США на термін 09.09.2010 року.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Відповідачем 2 ОСОБА_3 укладено договір поруки №К115-07/Фвід 10.09.2007 року.

Своїх зобовязань за кредитним договором Відповідач 1 не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 616 993,72 доларів США, яка складається з: 70 000,00 доларів США заборгованості по тілу кредиту; 141 282,65 доларів США заборгованості по процентам; 1 063,93 доларів США заборгованості по комісії; 404 647,14 доларів США пеня.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 100 294,82 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.12.2009 року становить 802 358, 56 гривень, та яка складається з 70 000,00 доларів США заборгованості за кредитом, 18 806,08 доларів США заборгованості по відсоткам, 9 151,35 пені, а також 2 337,39 доларів США по комісії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості з позичальника та з факту припинення поруки у зв'язку з пропуском шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителя.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись зважаючи на наступне.

Згідно із ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обовязку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

За ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин (далі по тексту - Постанова Пленуму) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Як вбачається з матеріалів справи після ухвалення Іршавським районним судом Закарпатської області рішення від 16.07.2010 року відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору не сплачувалась.

Таким чином, банк має право на стягнення заборгованості в період після 16.07.2010 року за порушення виконання зобов'язань.

Суд першої інстанції, застосовуючи позовну давність, не звернув увагу на те, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом ч. 3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1,3 ст.264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд першої інстанції, при цьому, не врахував, що відповідно до п. 3.4 нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Крім того, за змістом п. 5.1 кредитного договору він діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ч. 1 ст.1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, і при порушенні погашення чергового платежу подальше нарахування не припиняється і обов'язкові до сплати платежі продовжують нараховуватися на прострочену заборгованість за кредитом до моменту його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню з Відповідачів у межах строку позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15 та правовий висновок від 29.06.2016 року №6-1188цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Враховуючи те, що сторонами було подано заяву про застосування строку позовної даності, суд приходить до висновку що позов ПАТ КБ ПриватБанку підлягає частковому задоволенню, з Відповідача - 1 на користь банку підлягають стягненню заборгованість за користування коштами за період з 19.02.2012 по 19.02.2015 року нарахованих відсотків та пеня за період 19.02.2014 року по 19.02.2015 року.

Зазначена сума відповідно до розрахунку позивача за період з 19.02.2012 року по 19.02.2015 року нарахованих відсотків складає 76 933,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.02.2015 року 2 104 120,56 гривень, та пеня 116 354,20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.02.2015 року становить 3 182 287,37 гривень.

Оскільки, згідно п. 11 договору поруки №К115-07/Фвід 10.09.2007 роки (підписаний обома сторонами) сторони прийшли до згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом пяти років то з Відповідача - 2 на користь банку підлягають стягненню заборгованість за користування коштами за період з 19.02.2010 року по 19.02.2015 року нарахованих відсотків та пеня за період 19.02.2014 року по 19.02.2015 року.

Зазначена сума відповідно до розрахунку позивача за період з 19.02.2010 року по 19.02.2015 року нарахованих відсотків складає 120 102,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.02.2015 року 3 284 816,77 гривень, та пеня 116 354,20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.02.2015 року становить 3 182 287,37 гривень.

Зазначені суми (складові заборгованості) нараховані в межах позовної давності, а тому вимоги позивачам про їх стягнення є обґрунтованими. Оскільки інші суми нараховані поза межами строків позовної давності, то такі стягненню не підлягають.

Також колегія суддів враховує, що згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки морже бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В даному випадку розмір пені в сумі 116 354,20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.02.2015 року становить 3 182 287,37 гривень значно перевищує розмір збитків банку (сумі нарахованих відсотків), а відтак пеня підлягає зменшенню до 2 000 000,00 гривень, що на думку колегії суддів відповідає принципу справедливості та розумності цивільного судочинства.

Таким чином з Відповідачів 1 та 2 підлягає стягненню солідарно заборгованість позивача за період з 19.02.2012 року по 19.02.2015 року, у розмірі 76 933,11 доларів США, що за курсом 27.35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.02.2015 року складає 2 104 120,56 гривень по нарахованим відсоткам та пеня в розмірі 2 000 000,00 гривень.

А враховуючи збільшений строк позовної давності по договору поруки, то з Відповідача 2 підлягають стягненню, ще окремо, нараховані відсотки за період з 19.02.2010 року по 19.02.2012 року у розмірі 43 169,88 доларів США, що за курсом 27.35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.02.2015 року складає 1 180 696,21 гривень.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по даній справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст. 309 ч.1 пп. 1 і 4, 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду від 24 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість, яка виникла за період з 19.02.2012 по 19.02.2015 року у розмірі 76 933,11 доларів США, що за курсом 27.35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.02.2015 року складає 2 104 120,56 гривень по нарахованим відсоткам та зменшеної пені в розмірі 2 000 000,00 гривень за кредитним договором №К115-07/Ф від 10.09.2007 року та договором поруки №К115-07/Ф від 10.09.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ще окремо, нараховані відсотки за період з 19.02.2010 по 19.02.2012 року у розмірі 43 169,88 доларів США, що за курсом 27.35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.02.2015 року складає 1 180 696,21 гривень за кредитним договором №К115-07/Ф від 10.09.2007 року та договору поруки №К115-07/Ф від 10.09.2007 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий -

Судді -