Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Буцяка З.І., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

27 січня 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 15 листопада 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2600 грн. та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки в строки та в порядку, встановлених договором. Відповідач несвоєчасно вносив щомісячні платежі по кредиту, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 12860,87 грн.. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12860,87 грн. та судові витрати.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, невірно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

_____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1133/2016 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_2

Доповідач : Демянчук С.В.

Вказує, що сторонами не заперечувалася обставина, що, відповідно до укладеного договору № б/н від 15 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Факт укладання вказаного договору визнаний представниками сторін, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає.

Також зазначає, що суд першої інстанції неправильно визначився з правовідносинами які склалися між сторонами, визначивши, що між сторонами виникли правовідносини з виконання рішення суду, а не кредитного договору.

Рішенням суду від 17 грудня 2013 року було частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" та стягнуто з відповідача заборгованість саме за кредитним договором № ROXRRX13180197 від 15 листопада 2007 року в сумі 7230,06 грн. та 229,40 грн., але з даним позовом Банк звернувся про стягнення заборгованості за договором № б/н від 15 листопада 2007 року за яким надано кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік.

Крім того, за даним кредитним договором заборгованість за будь-яким рішенням суду не стягувалася та предметом розгляду не була.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції від 28 квітня 2016 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ КБ "Приватбанк", підтримавши апеляційну скаргу повністю, надав пояснення в межах її доводів.

Представник ОСОБА_1, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликався на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не доведено отримання відповідачем кредиту згідно договору від 15 листопада 2007 року № б/н в сумі 2600 грн. на отриману кредитну картку.

Проте такий висновок суду першої інстанції є передчасним, зробленим без належного зясування обставин справи.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 15 листопада 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем було укладено кредитний договір № ROXRRХ13180197.

Окрім того, апеляційним судом встановлено, та не спростовано представником відповідача, що відповідно до долученої позивачем до позову Заяви /оригінал якої оглянуто апеляційним судом/ позичальнику ОСОБА_1 15 листопада 2007 року оформлено «Кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом у сумі 500 грн. на умовах вказаних в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» з льготним періодом 30 днів строком на два роки, що відповідає строку дії картки. Відповідачем отримана кредитна карта № 4149 4373 1319 3466, строк дії якої закінчився в травні 2009 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що останній платіж по даній картці відповідачем було зробрено 28 листопада 2008 року в сумі 300 грн..

Повторно картка відповідачеві не видавалась.

У зв'язку з порушенням виконання умов договору у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 12860 грн. 87 коп..

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Договір складається із заяви кредитора, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою, тобто між сторонами у даній справі укладено договір приєднання. Підписана відповідачем ОСОБА_3 клієнта в матеріалах справи відсутня.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язкова для всіх судів України.// Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починаться після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Також відповідно до Постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За змістом ст.ст. 257, 264 ЦК України позовна давність може перерватися лише в межах строку позовної давності, а не після її спливу.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на платіжній карті (поле MONTH).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. /а.с.49-50/

Колегія суддів вважає, що заява підлягає до задоволення.

Встановлено, що банком відповідачу видано платіжну картку із строком дії до травня 2009 року. Останній платіж позичальником зроблено в листопаді 2008 року.

Строк її дії, у визначеному правилами користування платіжною карткою порядку, продовжений не був.

За таких обставин колегія суддів вважає, що право на стягнення заборгованості виникло у банка з часу закінчення дії платіжної картки, та що з цього часу починається перебіг строку позовної давності. Стосовно щомісячних платежів перебіг такого строку починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Позов до суду подано після його спливу /27 січня 2016 року/, доказів про те, що цей строк пропущено з поважних причин не надано.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, та має бути підтверджено належними та достатніми доказами, тому колегія суддів вважає доводи представника апелянта є частково обгрунтованими щодо обставин отримання відповідачем платіжної картки.

В решті доводи представника апелянта є голослівними, так як вони носять характер припущення, доказів в підтвердження доводів не надано, а наявні докази зазначених висновків суду не спростовують.

Таким чином, виходячи з наведеного, та зважаючи, що строк давності по договору укладеному між сторонами сплив, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 27 січня 2016 року і вимог про поновлення цих строків не заявляв, тому в задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скарг публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовільнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2016 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : З.І. Буцяк

ОСОБА_4