У х в а л а

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, посилаючись на те, що проживає по АДРЕСА_1, по сусідству з відповідачами, які являються співвласниками земельної ділянки, площею 0,0449 га по АДРЕСА_2.

Зазначав, що право власності на цю земельну ділянку вони набули на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка була власником земельної ділянки на підставі рішення Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області від 21 жовтня 1999 року.

Також позивач вказував, що між ним та ОСОБА_7 існував спір щодо межі між їхніми земельними ділянками, за результатами якого 05 серпня 2004 року було затверджено мирову угоду, згідно з якою межа між їхніми земельними ділянками проходить по «кривій лінії», встановленій комісією селищної ради від 11 травня 2001 року, тобто спірна земельна ділянка шириною 2 м та довжиною 23,26 м залишається в користуванні ОСОБА_7 У випадку відчуження своєї земельної ділянки будь-якою стороною право користування спірною земельною ділянкою переходить до ОСОБА_4 і межа між земельними ділянками вважається «по прямій лінії» згідно акту комісії селищної ради від 24 травня 2000 року. У зв'язку із цим вони зобов'язувалися виготовити нові державні акти на право власності на свої земельні ділянки.

Проте, ОСОБА_7, при виготовленні державного акта на право власності на земельну ділянку, при складанні кадастрового плану, приховала існування зазначеної мирової угоди і включила земельну ділянку шириною 2 м та довжиною 23,26 м до своєї земельної ділянки.

Крім того, позивач зазначав, що ніколи не давав згоди на вилучення в нього частини земельної ділянки на користь відповідачів, такого рішення селищної ради не існує. При складанні акта про погодження меж їхніх земельних ділянок він присутній не був і свого підпису на акті не ставив.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати недійсними державні акти про право приватної власності на землю від 04 березня 2004 року та від 21 червня 2010 року та скасувати їх, а також визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,0449 га по АДРЕСА_2.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0449 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, виданий Богородчанською селищною радою Богородчанського району Івано-Франківської області від 04 березня 2002 року на ім'я ОСОБА_7

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 0449 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий 21 червня 2010 року на ім'я співвласників: ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Виключено з бази даних автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень інформацію про реєстрацію земельної ділянки площею 0,0449 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1, внесену на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 21 червня 2010 року на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 500 грн витрат на правову допомогу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що оскільки умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2004 року сторонами було виконано, спірна частина земельної ділянки залишилась у користуванні ОСОБА_7, як це і було визначено оспорюваним державним актом на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0449 га, який залишився чинним.

Крім того, апеляційним судом правильно зазначено, що цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, оскільки при видачі державного акта ОСОБА_7 було допущено помилку у зазначенні цільового призначення земельної ділянки, яка в подальшому була виправлена при видачі державного акта на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у 2010 році.

Таким чином, при вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська