АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м . Києва від 21 березня 2016 у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів, пені та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів, пені та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11 вересня 2015 року та 30 вересня 2015 року він, як представник ОСОБА_4, звертався до відповідача для отримання грошових коштів у розмірі 3568 гривень 61 копійку з рахунку останнього. У видачі готівки йому відмовили з підстав того, що у його паспорті не була вклеєна фотографія по досягненню ним 45-ти річного віку, що вказувало на його недійсність, а довіреність від імені ОСОБА_4 не відповідала вимогам ЦК України. Після чого, 02 жовтня 2015 року він звернувся до банку із заявою-претензією про виплату йому 3568 гривень 61 копійку з рахунку ОСОБА_4, а також пені у розмірі 2248 гривень 22 копійки та 20000 гривень моральної шкоди. Вказана вимога була залишена банком без задоволення, а тому він просив суд стягнути такі грошові кошти з відповідача.

При цьому в частині вимог про стягнення з відповідача на його користь пені посилається на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а щодо обґрунтування вимог по моральній шкоді вказує, що в результаті невиплати грошей зазнав негативних змін у психічній сфері внаслідок усвідомлення факту порушення його прав, що завдало душевних, психічних та фізичних страждань.

Справа № 757/3757/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/7715/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () про стягнення грошових коштів, пені та відшкодування моральної коди - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.50, 51), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача, в якості представника за довіреністю ОСОБА_4, для отримання у банківській установі належних останньому грошових коштів в розмірі 3568 гривень 61 копійку, на що отримав відмову працівників банку у здійснені такої дії.

30 вересня 2015 року позивач повторно звернувся до відповідача з тією самою вимогою, на що також отримав відмову.

20 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою-претензією, в якій просив: перерахувати 3568 гривень 61 копійку, 2248 гривень 22 копійки, пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та 20000 гривень моральної шкоди на його банківський рахунок відкритий у ПАТ «Ідея Банк».

Листом від 03 листопада 2015 року № 11/5-22/2651/2434с банк повідомив ОСОБА_3, що при перевірці працівником банку наданого ним пакету документів, було встановлено, що в паспорті на його ім'я відсутня фотокартка при досягненні 45 років, відповідно він вважався недійсним і здійснити будь-яку операцію не вбачалося за можливе. Також зазначено, що при повторному зверненні до ТВБВ 30 вересня 2015 року надана позивачем довіреність не відповідала вимогам ст. 1003 ЦК України та п.п. 7.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003 № 492 (далі - Інструкція), в частині її оформлення (а.с.12).

Відповідно до п. 1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 p. №2503-ХІІ, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Згідно з п. 8 Положення, термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Отже, відмова відповідача у вчиненні банківських операцій у зв'язку з невклеєнням фотокартки позивачем ОСОБА_2 при досягненні 45-річного віку, узгоджується з вказаними приписами Положення та є правомірною.

За змістом ст. ч. 3 ст. 244, ч. 1 ст. 245 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

За правилом ч. 1 ст. 1000 ЦК України правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Статтею 1003 ЦК України встановлено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

З довіреності, виданої секретарем Поберезької сільської ради 31 липня 2015 року у с. Побережжя Тесминецького району Іванофранківської області, на ім'я ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 вбачається, що за нею довіритель не надавав повіреному повноважень отримувати, розпоряджатись чи здійснювати будь-які інші банківські операції з його коштами, які знаходяться на рахунках у ПАТ ««Державний ощадний банк України» (а.с.5).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: