Справа № 196/403/16-ц
№ провадження 2/196/293/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.,

при секретарі - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи законний представник, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Михайлівська сільська рада Царичанського району Дніпропетровської області, про визнання заповіту дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2, треті особи законний представник, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Михайлівська сільська рада Царичанського району Дніпропетровської області, про визнання заповіту дійсним та визнання права власності.

В обгрунтування своїх вимог вказала, що 26 вересня 2015 року помер її брат - ОСОБА_5.

Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку, площею 2,950га, кадастровий номер :01:002:0249, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області.

26 березня 2015 року її брат склав заповіт, згідно якого вказану земельну ділянку, а також усі майнові права заповів їй. Заповіт було посвідчено секретарем виконкому Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області та зареєстровано в реєстрі за № 05.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є їхня мати - ОСОБА_2 та донька брата - неповнолітня ОСОБА_3. Мати ОСОБА_3 також померла. ОСОБА_4 є рідною бабою н/л ОСОБА_3

Зазначає, що в установлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Також із заявою про прийняття спадщини звернулась її мати, а донька брата прийняла спадщину як неповнолітня відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України.

Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено у звязку з тим, що посвідчувальний напис на заповіті не відповідає формі, встановленій законодавством, а також маються ще спадкоємці, передбачені ст. 1241 ЦК України (ОСОБА_2 та ОСОБА_3М.).

Вказує в позовній заяві, що її брат ОСОБА_5 склав заповіт за півроку до своєї смерті. Він вільно виклав свою волю про розпорядження належним йому майном, який в присутності секретаря виконкому сільської ради прочиав вголос та власноруч підписав. Цей правочин відповідав його дійсній волі.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України неповнолітні діти спадкодавця незалежно від змісту заповіту спадкують половину частки, яка належала б кожному з них в разі спадкування за законом (обовязкова частка). Так як спадкоємців за законом першої черги двоє, то в разі відсутності заповіту ОСОБА_3 спадкувала б 1/2 частку спадщини, а у випадку наявності заповіту на користь третьої особи, вважає, що ОСОБА_3 успадковує 1/4 частину, тому за нею (позивачем) повинно бути визнано право власності на 3/4 частини спадкової земельної ділянки.

Прохає:

- визнати дійсним заповіт, складений ОСОБА_5 26.03.2015 року та посвідчений секретарем виконкому Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 05;

- визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 3/4 частини земельної ділянки, площею 2,950га, кадастровий номер :01:002:0249, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, після померлого 26.09.2015 року ОСОБА_5;

- стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір.

В судове засідання позивач не зявилася, надіслала заяву про розгляд даної справи за її відсутності, зменшені позовні вимоги, з якими звернулася в ході розгляду даної справи, а саме про визнання заповіту, складеного ОСОБА_5 26.03.2015 року та посвідченого секретарем виконкому Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 05, дійсним, та визнання за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 2/3 частини земельної ділянки, площею 2,950 га, кадастровий номер :01:002:0249, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, після померлого 26.09.2015 року ОСОБА_5, підтримує повністю та прохає задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява з проханням розглядати дану справу без її участі, позовні вимоги визнає.

Третя особа - законний представник, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи - Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надіслали заяву про розгляд даної справи у їх відсутність.

Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Нормами ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

В судовому засіданні встановлено, що 26 вересня 2015 року року помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії І-КИ № 641325, видане відділом ДРАЦС Царичанського РУЮ у Дніпропетровській області 30.09.2015) (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина: земельна ділянка, площею 2,950 га, кадастровий номер :01:002:0249, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 836131, виданого 05.05.2006 року (а.с.12).

26.03.2015 року ОСОБА_5 склав на користь позивача ОСОБА_1 заповіт, посвідчений секретарем виконкому Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 05 (а.с.11).

Позивач звернулася до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого брата ОСОБА_5, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з тим, що в наданому для оформлення спадщини заповіті в посвідчувальному написі дата його посвідчення не зазначена словами та не зазначено, чи власноручно він був підписаний у присутності посадової особи та о якій годині, та крім позивача є ще спадкоємці, передбачені статтею 1241 ЦК України - мати та донька померлого - ОСОБА_2 та ОСОБА_3(а.с.15).

Судом встановлено, що зміст заповіту, складеного ОСОБА_5 26.03.2015 року, посвідчений секретарем виконкому Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстр за № 05 не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Заповіт складений уповноваженою на те особою, але не фахівцем в галузі права, тому складений некоректно, хоча він відображає волевиявлення спадкодавця, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання вищевказаного заповіту дійсним.

На підставі статті 1241 ЦК України право на обов'язкову частку у спадщині, зокрема, мають неповнолітні діти спадкодавця та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Суб'єктами права на обов'язкову частку в даному випадку виступає:

- неповнолітня донька спадкодавця - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- непрацездатна мати спадкодавця - відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а до непрацездатних осіб відносяться: а) особи, які досягли віку - жінки - 55 років, чоловіки - 60 років, тобто віку, який дає їм підставу для одержання пенсії за віком, незалежно від того, чи продовжують вони працювати; б) інваліди I, II та III груп;

Відповідачем ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.

За викладених обставин, на думку суду, маються всі законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач в заяві про зменшення позовних вимог не заявляла вимоги щодо стягнення сплаченого нею при подачі судового збору з відповідача, тому суд вважає, що судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1233, 1241, 1261 ЦК України, ст.ст. 88, 174, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи законний представник, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Михайлівська сільська рада Царичанського району Дніпропетровської області, про визнання заповіту дійсним та визнання права власності, задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним заповіт, складений ОСОБА_5 26 березня 2015 року, посвідчений секретарем виконкому Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 05.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом після померлого 26 вересня 2015 року ОСОБА_5, право власності на 2/3 частини земельної ділянки, площею 2,950 га, кадастровий номер :01:002:0249, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 836131, виданого 05.05.2006 року.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги до районного суду протягом 10 днів з дня проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні - в той же строк з дня отримання ними копії рішення.

Головуюча О.М.ГУДИМ