№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7707/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 3 березня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року заявник ОСОБА_5 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції у м.Києві та зобов'язання вчинити певні дії з виконання виконавчого листа № 757/18118/13-ц від 4 червня 2014 року про зміну розміру аліментів, визначеного заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 28 травня 2013 року з твердої грошової суми у розмірі 10000 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування скарги зазначала, що в липні 2015 року їй з відкритих джерел, офіційно розміщеної інформації на сайті Верховної Ради України, що задекларований ОСОБА_7 дохід у 2014 році складає 4322696 грн., з яких 122996 грн. заробітна плата, решта 4199700 грн. - дохід від продажу рухомого та нерухомого майна, у зв'язку з чим вона 23 липня 2015 року звернулася з заявою до ВДВС Печерського РУЮ про стягнення з боржника аліментів з інших доходів, не пов'язаних з отриманням заробітної плати.

Листом начальника ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві від 14 вересня 2015 року їй було відмовлено у задоволенні заяви про стягнення з боржника 1/4 від доходу отриманого у 2014 році від продажу рухомого та нерухомого майна з тих підстав, що боржник не вважає угоду про відчуження майна доходом, з якого потрібно платити аліменти.

Вважає таку бездіяльність начальника ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві Воробйова О.В. та державного виконавця ВДВС неправомірною, оскільки посадовими особами не вжито заходів щодо примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів в повному обсязі.

Посилаючись на зазначені обставини та на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» просила скаргу задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 3 березня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5

Не погоджуючись з зазначено ухвалою, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив ухвалу залишити без змін.

Представники Відділу Державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.115, 116), про поважність причин своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 травня 2014 року рішення Печерського районного суду м.Києва від 15 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м.Києва від 26 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів задоволено, змінено розмір аліментів, визначений заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 28 травня 2013 року з твердої грошової суми у розмірі 10 тисяч гривень щомісячно до досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (т.1 а.с.210-214).

4 червня 2014 року Печерським районним судом м.Києва видано виконавчий лист (т.2 а.с.217), який звернуто до виконання.

Виконавче провадження № 43588420 з виконання виконавчого листа від 4 червня 2014 року перебуває на виконанні відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції.

Постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві від 30 вересня 2014 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_7 (т.2 а.с.223), який має постійне місце роботи. Управління справами Верховної Ради України щомісячно здійснює відрахування аліментів за вказаним виконавчим листом.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність начальника виконавчої служби та державного виконавця, скаржниця ОСОБА_5 посилалась на те, що бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м.Києві та державного виконавця, яка полягає у відмові у задоволенні її заяви про стягнення з боржника 1/4 частини від доходу боржника, отриманого у 2014 році від продажу рухомого та нерухомого майна, є неправомірною.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що скарга є необґрунтованою, підстави для стягнення аліментів із задекларованих боржником грошових коштів від реалізації власного майна відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах і вимогах матеріального права.

Зі змісту ч.1 ст.183 СК України, ч.1 ст.195 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються у частці від заробітку (доходу).

Термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення», будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Таке визначення терміну міститься у статті 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікової Україною 30 червня 1961 року, цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч.1 ст.94 КЗпП України і ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці».

Особистий дохід - грошовий дохід працівника, що складається із заробітної плати, і додаткових платежів, включаючи дивіденди, відсотки, ренту, премії, трансферти. Дохід - це гроші або матеріальні цінності, одержувані фізичною особою внаслідок якої-небудь діяльності (виробничої, комерційної, посередницької).

Виходячи зі змісту поняття заробітку (доходу), саме по собі декларування грошових коштів від продажу (реалізації) майна платника аліментів, не дає підстав уважати зазначені кошти доходом, з якого підлягають стягненню аліменти на утримання дитини.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо невичерпного переліку заробітку (доходу), з яких провадиться утримання аліментів, що зазначений у Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року (зі змінами), не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки грошові кошти від реалізації майна не є доходом у розумінні ст..ст.183, 195 СК України.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що скарга ОСОБА_5 є необґрунтованою, відсутні підстави вважати, що начальник ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві та державний виконавець проявили бездіяльність при виконанні рішення суду про стягнення аліментів та неправомірно відмовили у задоволенні заяви ОСОБА_5 про стягнення аліментів із грошових коштів отриманих платником аліментів від продажу майна.

Враховуючи наведене , колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 311-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 3 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: