Єдиний унікальний номер (справа №) 216/3076/16-ц
Номер провадження у суді 2/216/1873/16
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження по справі

22 червня 2016 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про зняття арешту з майна, що належить йому на праві власності, а саме з автомобілю ВАЗ-21051, державний номер 42029АН, накладеного Центрально-Міським відділом ДВС Криворізького МУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника від 20 березня 2007 року серії АЕ № 958078, складеної державним виконавцем Центрально-Міського відділу ДВС Криворізького МУЮ на підставі судового наказу № 2н-387, винесеного Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу від 17.11.2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Криворіжгаз» заборгованості у розмірі 650,08 грн.; а також про виключення (припинення) відомостей про арешт на рухоме майно, а саме на автомобіль ВАЗ-21051, державний номер НОМЕР_1 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

А згідно абзацу 3 пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року N14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976 року N6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» визначено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Аналогічну правову позицію визначено і у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Так, п. 5 зазначеної Постанови передбачено що, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У звязку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкриті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Враховуючи вищенаведене, а саме, що позивач є боржником у виконавчому провадженні з виконання судового наказу № 2н-387, винесеного Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу від 17.11.2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Криворіжгаз» заборгованості у розмірі 650,08 грн., у звязку з чим така особа має звертатись із відповідною скаргою на дії державного виконавця в порядку, визначеному розділом VII ЦПК, вважаю, що є законні підстави для відмови у відкритті провадження по вищевказаній позовній заяві.

Відповідно до ч.7 ст. 122 ЦПК України відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом

Керуючись ст. 122, 209, 210, 292, 293, 294 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про зняття арешту, відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати позивачеві разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особою, без участі якої постановлена ухвала - протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Р.О. Кузнецов