Справа № 127/5624/16-ц Провадження № 22-ц/772/2176/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 44Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2016 року в справі за позовом

ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, до ОСОБА_3 про заборону незаконного використання майна, -

встановила:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в міський суд з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що у спільній частковій власності позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 знаходиться 1/2 частка незакінченого будівництвом будинку по пров. Молодіжному у м. Вінниці та земельна ділянка площею 0,0400 га, кадастровий номер :03:055:0021, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: м. Вінниця, пров. Молодіжний, 47/2. Оскільки відповідач експлуатує незавершений будівництвом та незданий в експлуатацію будинок, що суперечить вимогам співвласника ОСОБА_2, останній звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_3 припинити незаконні дії та заборонити експлуатацію незакінченого будівництвом будинку по пров. Молодіжному, 47 у м. Вінниці, шляхом виселення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду від 17 травня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким заборонити відповідачеві незаконну експлуатацію незакінченого будівництвом будинку по пров. Молодіжному, 47 у м. Вінниці, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожному 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку № 47/2 по пров. Молодіжному в м. Вінниці та земельної ділянки, площею 0,0400 га, кадастровий номер :03:055:0021, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою, на якій розташований будинок, господарські будівлі і споруди (а.с.3-5).

У вищевказаному рішенні суду зазначено, що з 05 жовтня 2004 року по 23 липня 2012 року сторони по справі перебували у шлюбі та від спільного проживання у них 08 серпня 2007 року народився син ОСОБА_4, місце проживання якого за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2014 року визначено з матір'ю ОСОБА_3

Також зі змісту вищевказаного рішення суду вбачається, що факт належності сторонам у справі 1/2 частини незавершеного будівництвом будинку №47/2 по пров. Молодіжному в м. Вінниці та земельної ділянки площею 0,0400 га, на якій розташований будинок з господарськими будівлями і спорудами, на праві спільної сумісної власності як майно подружжя, придбане в шлюбі, встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2013 року, яке набрало законної сили 13 липня цього ж року і ніким із сторін у справі в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України). Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Так, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів власності.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Позивачем не доведено, що проживання відповідача в незавершеному будівництвом будинку порушує його право користування, володіння, розпорядження, як власника, та вказані ним обставини в обґрунтування позову не є підставою для виселення відповідача з спірного житла. Разом з тим, питання експлуатації незакінчених будівництвом обєктів, не прийнятих в експлуатацію, є предметом регулювання ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», де вказано, що контроль виконання вимог даного закону покладений на інспекції архітектурно-будівельного контролю, а не на власників приватних будинків.

Таким чином, колегія суддів, прийшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовано фактичні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_5

Судді: (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.