АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/7678/15-ц Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 22-ц/790/2964/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І., Гуцал Л.В.,

при секретарі - Сотніковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року частково задоволений позов ПАТ «Дельта Банк». В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 червня 2007 року у сумі 876 863,03 грн., вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 07 червня 2007 року, а саме на належну на праві власності відповідачу трикімнатну квартиру № 55, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве, вулиця Кірова, будинок 2-Г, загальною площею 58,40 кв. м., житловою площею 42,60 кв. м., шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на зазначену квартиру. Суд відмовив позивачу в задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме в частині визнання права власності на вказану квартиру та відклав виконання вказаного рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». З ОСОБА_1 на користь держави вирішено стягнути судовий збір у розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду першої інстанції змінити, визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на трикімнатну квартиру № 55, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Васищеве, вулиця Кірова, будинок 2-Г, загальною площею 58,40 кв. м., житловою площею 42,60 кв.м. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що судом було відмовлено у задоволенні позовної вимоги ПАТ «Дельта Банк» про визнання права власності на квартиру без зазначення в мотивувальній частині рішення підстав такої відмови.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки сторонами не оскаржується, отже його законність та обґрунтованість в цій частині не перевіряється.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2001/0607/71-023, відповідно до умов якого Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» зобовязався надати відповідачу грошові кошти у виді кредиту в розмірі 41000,00 доларів США, на строк з 07 червня 2007 року до 06 червня 2032 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом, а відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни передбачені договором кредиту № 2001/0607/71-023.

В забезпечення виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором № 2001/0607/71-023 від 07 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 07 червня 2007 року, реєстр № 3589, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру № 55, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Васищеве, вулиця Кірова, будинок 2-Г, загальною площею 58,40 кв. м., житловою площею 42,60 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_2 07 червня 2007 року реєстр № 3576, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 07 червня 2007 року за № 2137713 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_2

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаними кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого позивач набув право вимоги від відповідача повного, належного та реального виконання обовязків за вказаними договорами.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Таким чином, установлений вказаним Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Матеріалами справи підтверджено, що іншого житла у власності ОСОБА_1 не має, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 листопада 2015 року, копія якого приєднана до матеріалів справи (а.с. 78).

Із позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до суду, окрім вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності заявив окремі вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, на яке звертається стягнення.

Проте, у разі задоволення позову в частині визнання права власності відбудеться примусовий перехід права власності на спірне нерухоме майно до іпотекодержателя, оскільки право власності на іпотечне майно перейде до позивача з моменту набрання законної сили рішенням суду, що суперечитиме нормам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до яких під час дії указаного Закону заборонено примусово відчужувати майно, надане в якості забезпечення валютних кредитів. За зазначених обставин, не може бути реалізований такий спосіб захисту порушеного права, як визнання права власності на нього.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді