Справа № 146/1283/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" листопада 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря Козачук Н.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та виїзд неповнолітньої дитини за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який 26 лютого 2008 року був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 26 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області. У шлюбі народився син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3, який в даний час проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Позивач має намір виїхати на роботу в Республіку Молдова на один рік. У зв'язку з цим в неї виникла необхідність взяти з собою сина ОСОБА_4 Відповідач, на її прохання надати нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон відмовляється, тому зазначені обставини змусили позивачку звернутись до суду з даним позовом, в якому вона просить надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина в Республіку Молдова, терміном на один рік .

В судовому засіданні ОСОБА_1 (у першому шлюбі ОСОБА_1) та її представник, адвокат ОСОБА_2, позов підтримали із наведених у позовній заяві та уточнених в ході розгляду справи підстав і просять надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_3 та просить надати дозвіл на виїзд ОСОБА_4 разом із нею без згоди та супроводу батька до Республіки Молдова терміном з 15 грудня 2016 року до 10 квітня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав, не заперечує проти його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, який було припинено 26.02.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 15 травня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області у сторін є син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, позивач ОСОБА_1 уклала 16 липня 2009 року шлюб з ОСОБА_7, прийнявши прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1. (а.с.11).

Відповідно до довідки № 2001 від 05 вересня 2016 року виданої Томашпільською селищною радою ОСОБА_1, про те, що вона фактично зареєстрована і проживає за адресою в АДРЕСА_1. Крім неї за даною адресою проживає іі мати ОСОБА_8 та діти ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ( а.с.9).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

За змістом ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними.

Згідно п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду.

Згідно із вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Встановлюючи обмеження права дитини на виїзд за межі України, законодавець виходив із презумпції розумності й добросовісності дій учасників цивільних правовідносин, тобто батьків. Тобто, за умови добросовісності й розумності дій матері можна дійти висновку, що немайновому праву дитини на виїзд за межі України з матір`ю кореспондує суб`єктивний цивільний обов`язок батька надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини. Крім цього, статтею 272 ЦК України передбачено, що особисті немайнові права здійснюються батьками в інтересах малолітніх дітей.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Таким чином, законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітнього ОСОБА_4 виїхати за кордон порушує його законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач підтримує позовні вимоги, а відповідач не заперечує проти задоволення останніх. А тому суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними, достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах та є такими, що не суперечать інтересам неповнолітнього.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 154, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 158, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_3.

Надати дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька до Республіки Молдова терміном з 15 грудня 2016 року до 10 квітня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 24 листопада 2016 року