Ухвала іменем україни
23 листопада 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, стягнення грошової компенсації вартості частки майна, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника - ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він та ОСОБА_7 є співвласниками по 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0600 га, на якій розташований вказаний садовий будинок, що в садовому товаристві «Луговий». Відповідач не визнає його право власності на вказане майно, вважаючи, що воно повністю належить тільки їй, а тому вони не можуть у добровільному порядку дійти згоди про поділ майна. Зазначає, що він не може повноцінно користуватися садовим будинком та земельною ділянкою, внаслідок чого порушуються його права, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом, у якому просив поділити спірний будинок та земельну ділянку відповідно до часток співвласників.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_6 в натурі приміщення садового будинку АДРЕСА_1 в садовому товаристві «Луговий», площею 20,2 кв. м, які складаються з: І-2 - веранда площею 6,4 кв. м; І-3 - житлова кімната площею 7,1 кв. м; І-4 - житлова кімната площею 6, 7 кв. м, а також господарські будівлі (споруди): теплиця «В», що становить 46/100 домоволодіння, згідно з висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року № 38/8738/8739/14-43 за варіантом № 1.

Виділено ОСОБА_6 в натурі 300,00 кв. м земельної ділянки АДРЕСА_1, що становить Ѕ її частини, згідно з висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року № 38/8738/8739/14-43 за варіантом № 2.

Виділено ОСОБА_7 в натурі приміщення садового будинку АДРЕСА_1 в садовому товаристві «Луговий» площею 29, 7 кв. м, які складаються з: І-1 - сходи площею 3,6 кв. м; І-8 - сходи площею 3, 8 кв. м; ІІ-9 - веранда площею 6, 8 кв. м; ІІ-10 - житлова кімната площею 7,7 кв. м; ІІ-11 - житлова кімната площею 7,8 кв. м; а також господарські будівлі (споруди): сарай «Б», що становить 54/100 домоволодіння, згідно з висновком № 38/8738/8739/14-43 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року за варіантом № 1.

Виділено ОСОБА_7 в натурі 300,00 кв. м земельної ділянки АДРЕСА_1, та становить Ѕ її частини, згідно з висновком № 38/8738/8739/14-43 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року за варіантом № 2.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 дійсну (ринкову) грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки, яка становить 8/100 домоволодіння, у розмірі 16 191,65 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 364 ЦК України, виходив із можливості виділу частки садового будинку позивачу зі спільної часткової власності згідно з висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи та залишення цієї частки у власності відповідача, оскільки запропонований варіант найбільше відповідає інтересам співвласників та належним їм ідеальним часткам.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що до складу майна яке позивач просив поділити входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, що не підлягають поділу до визнання на них права власності у встановленому законом порядку.

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна погодитись з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками по 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0600 га, на якій розташований вказаний садовий будинок, що в садовому товаристві «Луговий». Будинок має такі технічні характеристики: одноквартирний, двоповерховий, загальною площею 63, 6 кв. м, складається із ізольованих чотирьох житлових кімнат, двох веранд, двох сходів; з прибудовою (самочинне будівництво); має господарські будівлі (споруди): сарай, теплиця, свердловина, огорожа. Будинок забезпечений наступними комунікаціями: центральне електро-, водо-постачання; каналізація; опалення від газового котла та пічне.

Сторони у справі не можуть дійти згоди щодо поділу спірного нерухомого майна.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2013 року було призначено у справі судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи.

Із висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року № 38/8738/8739/14-43 вбачається, що: 1) поділ садового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, що в садовому товаристві «Луговий», з урахуванням ідеальних часток кожного із співвласників можливий. Єдино можливий запропонований варіант розподілу садового будинку по АДРЕСА_1, що в садовому товаристві «Луговий» у м. Києві, наближений до часток Ѕ та Ѕ співвласників, з обладнанням двох ізольованих приміщень (квартир), без потреби перепланування та проведення будь-яких ремонтно-будівельних робіт, із зазначенням грошової компенсації, викладено в дослідницькій частині висновку та зазначено на схемі в додатку № 1 до висновку (на 1 аркуші); 2) можливі варіанти розподілу земельної ділянки (що надано під ведення садівництва) по АДРЕСА_1, що в садовому товаристві «Луговий» у м. Києві, відповідно до запропонованого варіанта розподілу садового будинку, викладено в дослідницькій частині висновку та зазначено на схемі в додатках № № 2, 3 до висновку (на 2 аркушах).

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 цього Кодексу та п. 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Апеляційний суд, мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні позову зазначав про те, що до складу спірного нерухомого майна входять самочинно побудовані об'єкти у зв'язку з чим таке майно не підлягає поділу. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, згідно з технічним паспортом на спірний садовий будинок наявні самочинно збудовані приміщення, при цьому відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз від 25 липня 2014 року ці приміщення при поділі не враховувались, так як ці приміщення знаходяться поза контуром приміщень садового будинку, а враховувались лише приміщення право власності на які зареєстровано в установленому законом порядку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спірний садовий будинок має самовільно прибудовані приміщення: 5 - кухня площею 9,4 кв. м, 6 - тамбур площею 2,2 кв. м та 7 - санвузол площею 2,1 кв. м, які не були враховані експертом при поділі і як вбачається зі змісту позовної заяви - не були предметом позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув, обставини у справі в повному обсязі не встановив, не визначив обсяг нерухомого майна, яке підлягає поділу, не надав належної правової оцінки висновкам судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз щодо можливості виділу в натурі частки із спільної часткової власності, у зв'язку із чим безпідставно скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України та ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника - ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року скасувати, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович