Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Коротуна В.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року,

встановила:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами договору про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2007 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3, останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 33 000 доларів США, що еквівалентно 166 650 грн на умовах, визначених договором, строком до 30 листопада 2017 року. Взяті на себе зобов'язання позичальник не виконав, у зв'язку з чим станом

на 26 травня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 13 100,97 доларів США та заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 16 268,46 грн. Письмова вимога про погашення простроченої заборгованості, адресована відповідачу, залишена без задоволення.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом у сумі 13 100,97 доларів США та заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 16 268,46 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 липня

2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 100, 97 доларів США, що еквівалентно 286 232,26 грн та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 16 268,46 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 931,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення суми заборгованості в доларах США із зазначенням еквіваленту в гривні за курсом Національного банку України (далі - НБУ), позивач оскаржив в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 30 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту.

У п. 1.1 кредитного договору сторони погодили, що банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, в сумі

33 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 166 650 грн за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті.

Строк повернення кредиту встановили не пізніше 30 листопада

2017 року.

Боржник ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26 травня 2015 року має прострочену заборгованість, яка складається з заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 13 100, 97 доларів США, що еквівалентно 286 232,26 грн та пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 16 268,46 грн.

Визначаючи суму заборгованості в доларах США із зазначенням еквіваленту в гривні за курсом НБУ, суди посилались на те, що правовідносини виникли з кредитного договору в іноземній валюті, у банку є ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, тому в резолютивній частині рішення має бути зазначено про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті (доларах США) з переведенням суми заборгованості в національну валюту - гривню за курсом НБУ, установленим на день ухвалення рішення у справі, що відповідає положенням ст. ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет).

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини 1 та

3 ст. 533 ЦК України).

Згідно зі ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень

ст. 11 Декрету прийнято Положення.

Згідно з п. 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет.

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст. 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 (справа № 6-1680цс16), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів.

За таких обставин висновки судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у гривнях є безпідставними та не узгоджуються з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Таким чином, суди неправильно застосували норму ст. 533 ЦК України та не врахували норми статті 5 Декрету, що відповідно до статті 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 липня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька М.К. Гримич
О.В. Кафідова В.М. Коротун