АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6282/16 Справа № 202/357/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Єлізаренко І.А., Куценко Т.Р.

При секретарі Сахарову Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KS85730433 від 21.07.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4858,05 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 25,08% на рік. Відповідач порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 26.11.2013 року виникла заборгованість у розмірі 25 844,72 грн., яку банк просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника № DNH4KS85730433 від 21.07.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4 858,05 грн. на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 25,08% на рік з кінцевим терміном повернення 21.07.2009 року.

Відповідач порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 26.11.2013 року виникла заборгованість у розмірі 25 844,72 грн., а саме: 2 919,13 грн. заборгованість за кредитом, 9 540,47 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 11 678,23 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1206,89 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд виходив з того, що строк дії кредитного договору № DNH4KS85730433 від 21.07.2006 року закінчився 21.07.2009 року, позовна давність за даним договором сплинула 21.07.2012 року, а позивач звернувся з позовом до суду 13.01.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Крім того, суд посилався на п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», про те, що враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 не звертався до суду з заявою про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи спір, суд помилково послався на п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», про те, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, не звернув уваги на те, що Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 року внесено зміни до вищевказаного Пленуму, згідно яких, позовна давність за споживчими кредитами застосовується лише за наявності заяви сторони у спорі про її застосування, тобто в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.

Таким чином, оскільки відповідач не приймав участі в судовому засіданні, заяв про застосування строку позовної давності до суду не подавав, то строк позовної давності судом застосовано необґрунтовано, в порушення встановленого порядку.

Як видно з розрахунку заборгованості, станом на 26.11.2013 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість у розмірі 25 844,72 грн., а саме: 2 919,13 грн. заборгованість за кредитом, 9 540,47 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 11 678,23 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1206,89 грн. - штраф (процентна складова).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення.

ПАТ КБ "Приватбанк" нараховано пеню в розмірі 11 678,23 грн., а заборгованість по тілу кредиту становить 2 919,13 грн.

Отже, установивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, а також, що внаслідок стягнення кредитної заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно більший розміру заборгованості за кредитним договором, будуть порушені права ОСОБА_2, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 11 678,23 грн.до 2 919,13 грн.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року № 6-1120цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як видно, строк дії кредитного договору закінчився 21.07.2009 року, проте позивач протягом тривалого часу не предявляв до відповідача будь-яких вимог щодо стягнення заборгованості, і таким чином, своїми діями сприяв її збільшенню (в тому числі і пені).

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення сум штрафів, оскільки, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 та частково задовольнити позовні вимоги банку, стягнувши з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № DNH4KS85730433 від 21.07.2006 року у розмірі 15 378,73 грн., яка складається з: 2 919,13 грн. заборгованість за кредитом, 9540,47 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 2 919,13 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 322,96 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 153,79 грн. та за подання апеляційної скарги - 169,17 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № DNH4KS85730433 від 21.07.2006 року у розмірі 15 378,73 грн., яка складається з:

2 919,13 грн. заборгованість за кредитом,

9 540,47 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту,

2 919,13 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 322,96 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: