У х в а л а

14 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Одеської області

від 1 лютого 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 19 листопада

2015 року позов ОСОБА_4 задовольнив, постановив визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Апеляційний суд Одеської області рішенням від 1 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 29 лютого 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення суду апеляційної інстанції на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

29 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 1 лютого 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2011 року, 6 травня, 16 вересня 2015 року та на рішення цього ж суду від 6 червня

2012 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 16 січня 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах: є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що причини відсутності ОСОБА_7 у спірній квартирі є поважними оскільки її мати перебуває в неприязних стосунках з батьком, а будучи малолітньою дитиною, вона не може самостійно визначати місце свого проживання та реалізувати своє право на користування жилим приміщенням.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалах від 29 червня 2011 року та 16 вересня 2015 року суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалені у справах судові рішення та направивши справи на новий розгляд, указав на порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справ.

- у рішенні від 6 червня 2012 року та ухвалі від 6 травня 2015 року суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалені у справах судові рішення, зазначив, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від наявності права користування в такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 29 лютого 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява необґрунтована, а відтак в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Одеської області від 1 лютого 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема