ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5108/16-ц
Провадження № 2/210/2014/16
У Х В А Л А

іменем України

"16" листопада 2016 р.

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання порушенням пра власності та права споживача та стягнення моральної шкоди,

В С ТА Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та просить суд визнати дії ОСОБА_4 такими , що порушують право власності позивача ; визнати, що діями ОСОБА_4 порушено право позивача як споживача та стягнути з ОСОБА_4 20 000 грн. моральної шкоди .

Суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до висновків, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 і п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позивач посилається на те, що позовна заява подається в порядку захисту прав споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, та механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ст. 2 вказаного Закону законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Таким чином законодавство про захист прав споживачів не обмежується цим Законом. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону). При цьому під послугами, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», слід розуміти діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення особистих потреб.

У зв'язку з чим, в позовній заяві необхідно обґрунтувати наявність правовідносин, що регламентуються цим законом.

При цьому, суд звертає увагу, що позов пред"явлено до фізичної особи, однак до позову не долучено відомостей, що між позивачем та відповіддачем існують споживчі правовідносини.

Окрім цього: не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує своє право вимоги відповідно до норм матеріального права, а тому не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто саме, які права позивачів, порушені та підлягають захисту, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення і в який саме спосіб, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

За вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ані суть позовних вимог, ані їх правові підстави, що впершу чергу позбавляє можливості визначити підстави пред"явлення позову до Дзержинського районного суду міста ОСОБА_1 в порядку закону України "Про захист прав споживачів", а також визначити дотримання правил підсудності, з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Також, Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові №11 від 17.10.2014 "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" наполегливо рекомендує суддям проводити ретельний аналіз позовних заяв і підготовку справ до судового розгляду.

Таким чином, позивачу слід:

- визначити позовні вимоги, викласти обставини в їх обґрунтування, виходячи з правовідносин, що склалися з приводу спору та з урахуванням способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України;

- зазначити, які її права, свободи чи інтереси були порушені, всупереч яким правовим нормам, які діяли на час порушень прав та виникнення правовідносин між сторонами з приводу кожної позовної вимоги, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, тобто визначити той засіб захисту права, який вони просять застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави позову.

Крім того, в порушення статті 119 ЦПК України, позивачем не сплачено судовий збір.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон).

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон).

Серед суб'єктів, передбачених у п.7 ч.1 ст. 5 Закону N 3674, які звільняються від сплати судового збору, у редакції чинні до внесення змін (до 01 вересня 2015 року) дійсно були визначені споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Проте, Законом України від 22 травня 2015 № 484-VIII, який набрав чинності 1 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження у цивільних правах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» N 1023-XII від 12.05.1991 року, яка є чинною на час звернення позивача до суду із даним позовом, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Проте, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає для застосування.

Такі ж позиції викладені Верховним Судом України при розгляді справи №6-3084ц15 в ухвалі від 16 січня 2016 року, справи №6-209ц16 в ухвалі від 29 січня 2016 року, справи №6-435ц16 в ухвалі від 26 лютого 2016 року, справи №6-670ц16 в ухвалі від 21 березня 2016 року, справи №6-36ц16 в ухвалах від 09 та 10 лютого 2016 року, справи №6-825ц16 в ухвалі від 4 квітня 2016 року.

Крім того, за змістом підпункту 8 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону ставка судового збору визначається саме на час вчинення окремої процесуальної дії, тобто на момент подання до суду уточненого позову, в якій позивач скористався правом збільшення позовних вимог в порядку ст. 27 ЦПК України, оскільки в уточненій позовній заяві збільшено розмір позовних вимог.

Тому, виходячи з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, то ОСОБА_5 не звільняється від сплати судового збору за подання позову із заявленими вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» визначено порядок сплати судового збору за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, що подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

У позові заявлено три вимоги немайнового зарактеру: 1) визнати дії ОСОБА_4 такими , що порушують право власності позивача ; 2) визнати, що діями ОСОБА_4 порушено право позивача як споживача та №) стягнути з ОСОБА_4 20 000 грн. моральної шкоди .

За заявленими позовними вимогами ОСОБА_3 повинна сплатити судовий збір за три вимоги немайнового характеру, а саме по 551,20грн. за кожну вимогу, оскільки зі змісту позову та за відсутності додатків до позову не вбачається підстав для звільнення від сплати судового збору.

Судовий збір слід сплати на р/р 0020, Код банку отримувача (МФО) 805012, отримувач коштів УДКС України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, код отримувача 38032510, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Дотримання вимог ст.ст.119-120 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, позов підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення його недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 119, 121, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання порушенням пра власності та права споживача та стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Запропоновувати позивачу усунути вищевказані недоліки в строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

У разі невиконання ухвали заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу .

Ухвала може бути оскаржена в частині визначення розміру судового збору шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом п"яти днів з моменту отримання її копії. В іншій частині - ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О. В. Чайкіна