Справа № 308/8228/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Павліченка С.В., Бондаренка Ю.О.,

при секретарі - Шимон М.В.,

з участю - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ПАТ «Свемон-Захід» м.Львів на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Свемон-Захід» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього розрахунку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що 17 квітня 1996 року її прийняли на роботу у Закарпатську філію ПАТ «Свемон-Захід» на посаду інженера і з 2012 року філія існувала на території Закарпатської області, без права юридичної особи і є структурним підрозділом ПАТ «Свемон-Захід».

Починаючи з 2014 року позивачеві не виплачувалася заробітна плата, і станом на її звільнення 31.10.2014 року наявна заборгованість в сумі 20974,35 грн., яку відповідач відмовляється виплачувати, у зв'язку з відсутністю коштів. Наявність заборгованості підтверджується довідкою від 28.10.2014 року №47. У січні 2015 року їй було виплачено 1000 грн. і залишок заборгованості становить - 19974,35 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з відповідача на свою користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 19974,55 грн. і середній заробіток за час затримки розрахунку за останні 9 місяців у розмірі 27438,39 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Свемон-Захід» м.Львів, Бескидська, 33 на користь ОСОБА_1 заборгованість нарахованої, але не виплаченій заробітній платі за період з квітня по жовтень 2014 року в сумі 19974,35 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Свемон-Захід» м.Львів на користь Державного бюджету України виплати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови в позовних вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за останні дев'ять місяців в розмірі 27438,39 грн. ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення в цій частині посилаючись на те, що рішення в оскаржувальній частині постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права і підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові в цій частині відсутні.

В апеляційній скарзі ПАТ «Свемон-Захід» просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який просить рішення суду в частині відмови у позовних вимогах скасувати і задовольнити позовні вимоги в оскаржувальній частині з підстав викладених в поданій ними апеляційній скарзі, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

На неодноразові виклики в судове засідання суду апеляційної інстанції представники ПАТ «Свемон-Захід» не з'являлися і судова колегія вважає справу на підставі наявних доказів, які містяться в матеріалах справи розглянути у їх відсутності відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Із копії трудової книжки позивача вбачається, що відповідно до наказу №39-К від 17.04.1996 року Закарпатської філії акціонерного товариства «Свемон» ОСОБА_1 було прийнято на посаду інженера ПВВ, а з 05.05.1996 року переведено виконуючим обов'язків начальника планово-виробничого відділу, а з 07.06.1996 року переведено на посаду начальника планово-виробничого відділу.

Згідно наказу від 14.05.1997 року №34 Закарпатський філіал АТ «Свемон» перейменовано у Закарпатський філіал ВАТ «Свемон-Захід».

З 01.07.1997 року позивача було призначено виконуючим обов'язків замісника директора, а з 04.04.2000 року заступником директора.

З 01.07.2011 року позивача призначено на посаду головного інженера з якої її звільнено з 31.10.2014 року за власним бажанням відповідно до наказу від 31.10.2014 року №59/ос.

У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільнення працівником вимог про розрахунок.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надана довідка від 28.10.2014 року №47 за підписом директора ЗФ ПАТ «Свемон-Захід» відповідно до якої за нею числиться не виплачена заробітна плата в сумі 20974,35 грн. за період з квітня по жовтень 2014 року.

Встановлено, що ОСОБА_1 у січні 2015 року відповідач виплатив 1000 грн. і залишок заборгованості в сумі 19974,35 грн. залишився не виплаченим і суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в цій частині у відповідності до ст. 116 КЗпП України.

У відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки визначені в ст.. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції встановив, що період прострочення виплати заробітної плати складає з 01.11.2015 року по 31.07.2015 рік і середній заробіток позивача, в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №100 становить 2106,07 грн. + 4440 грн. (заробітна плата за вересень та жовтень 2014 року) 45 (кількість робочих днів у вересні та жовтні 2014 року згідно до Норм тривалості робочого часу на 2014 рік) - 145 грн. 49 коп.

Відповідно до Норм тривалості робочого часу на 2014 та 2015 рік кількість робочих днів при п'ятиденній робочій неділі за цей період складає: листопад 2014 року - 20 днів, грудень 2014 року - 23 дні, січень 2015 року - 20 днів, лютий 2015 року - 20 днів, березень 2015 року - 21 день, квітень 2015 року - 21 день, травень 2015 року - 18 днів, червень 2015 року - 20 днів, липень 2015 року - 23 дні, тобто загальна кількість робочих днів за зазначений період складає - 186 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає сплаті позивачеві за період з 01.11.2015 року по 31.07.2015 рік включно складає 186 днів (кількість робочих днів у періоді) х 145 грн. 49 коп. (розмір середньомісячного заробітку) = 27061,14 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції, що з 3-х місячний строк звернення до суду позивачем дотриманий не був, оскільки з позовом звернувся лише 10 липня 2015 року, а тому у позові слід відмовити саме з цих підстав судова колегія до уваги не приймає з наступних підстав.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 від 22 лютого 2012 року за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексів Законів про працю України у взаємозв'язку з положенням статтей 117, 237 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

В даному випадку при звільненні відповідач фактично не розрахувався з позивачем і строки звернення до суду визначені ст. 233 КЗпП України не можуть бути застосовані до даних правовідносин і рішення суду першої інстанції в цій частині постановлене всупереч вимогам ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині у відповідності до п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, яким підлягає стягненню із відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 27438,39 грн. при звільненні із вищезазначених підстав, а в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, судова колегія, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Свемон-Захід» м.Львів відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Свемон-Захід» про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 27438,39 грн. скасувати.

Стягнути із ПАТ «Свемон-Захід» м.Львів на користь ОСОБА_1 27438,39 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Собослой Г.Г.