Справа № 541/1919/16-ц
Провадження №2/541/946/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі - Лисенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді справу за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и в:

18 серпня 2016 року ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. В позові посилалося на те, що відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрований як абонент на послуги теплопостачання, які йому надаються підприємством-позивачем, має розрахункову книжку № 5-199-42-0. Відповідно до ст.ст.19, 20, 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.634 ЦК України в червні 2015 року позивач розробив договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, і з того часу такі договори укладаються з споживачами, про що їх неодноразово повідомляли шляхом розміщення відповідних оголошень на підїздах житлових будинків, які обслуговуються позивачем. Незважаючи на те, що законодавством передбачений двосторонній обовязок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, відповідач не зявився до абонслужби ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» з відповідними документами для укладення такого договору, отже між позивачем і відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Відповідач не проводить оплату отриманих послуг з теплопостачання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2014 року по 01.03.2016 року в сумі 10137,01 грн. За заявою ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» 19 квітня 2016 року Миргородським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідача цього боргу, який за заявою відповідача був скасований ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 13.05.2016р., тому позивач звертається до суду в порядку позовного провадження та просить суд стягнути з відповідача на користь ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» 10137,01 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію та понесені при зверненні з позовом до суду судові витрати в сумі 1378,00 грн..

Представник позивача ОСОБА_2, що діє на підставі відповідної довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив позов з тих підстав, що позивач не уклав з ним договір про надання послуг з теплопостачання, між тим у відповідності до вимог ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, які належить вчиняти у письмовій формі. При цьому закон покладає на виконавців обовязок укладати із споживачами договори про надання житлово-комунальних послуг. Згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який згідно ст.638 ЦК України може вважатися укладеним тільки після досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, тому «принцип за замовчуванням» чи встановлюванням «фактичних договірних відносин», тут непридатний. Тому в даному випадку без письмового договору немає ні юридичних підстав для стягнення зобовязань, ні самих зобовязань з оплати комунальних послуг. На підставі викладеного просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований проживаючим за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради (а.с.9), та є власником цієї квартири, що ним визнається, а також не заперечується факт отримання за вказаною адресою послуг з централізованого опалення.

Доказів того, що квартира, в якій він проживає, відключена від мережі централізованого опалення у встановленому законодавством порядку відповідачем не надано.

Послуги з централізованого опалення в м.Миргороді надаються позивачем на підставі установчих документів та відповідних ліцензій (а.с.23-49).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги, які спрямовані на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням є комунальними послугами. Фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу є споживачем. Отже відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У відповідності з п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором чи законом.

З цих підстав суд не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність у нього зобовязань по оплаті послуг з теплопостачання в звязку з відсутністю договору про їх надання, тому що такі зобовязання виникли у нього безпосередньо з Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг визначено календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніш 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Таким чином, відповідач зобов'язаний щомісячно оплачувати комунальні послуги, які надаються позивачем. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до довідки про нарахування і проплату за опалення станом на 01.03.2016р. АДРЕСА_1 заборгованість відповідача за період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року включно складає 10137,01 грн. (а.с. 4). Доказів того, що позивачем надаються йому послуги неналежної якості, що могло б бути підставою для зниження розміру плати за послуги в порядку, передбаченому Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відповідачем суду не надано.

Зважаючи на вищевикладене, позов ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» підлягає до задоволення і з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 10137,01 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 11, 526 ЦК України ст.ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд,

в и р і ш и в :

Позов Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго» 10137,01 грн. (Десять тисяч сто тридцять сім гривень 01 коп.) заборгованості за спожиту теплову енергію та 1378,00 грн. (Одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) у відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3