22-ц/775/438/2016(м)

Номер провадження: 22ц-775/438/2016(м)
Категорія 55 Головуючий в першій інстанції Кір`якова Н.П.
Доповідач Принцевська В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Лопатіної М.Ю., Зайцевої С.А.

при секретарі Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполя апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-Будівельне підприємство «Азовінтекс» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-Будівельне підприємство «Азовінтекс» (далі -ТОВ «ПБП «Азовінтекс») про стягнення заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні та моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу. Остаточно уточнивши позов, просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 1824, 64 грн., стягнути середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 20.06. 2015 року по день винесення рішення, а також судові витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що з 21 серпня 2013 року по 19 червня 2015 року він працював на підприємстві відповідача. 19.06.2015 р. звільнився за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України. В день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок та не виплачена зарплата.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

З даним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилався на те, що суд не повно з`ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, повідомлені про час і місце судового засідання за допомогою SMS, що підтверджується довідками про доставку SMS.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «ПБП «Азовінтекс» з 21 серпня 2013 року по 19 червня 2015 року, працював на посаді вантажника у складському господарстві, з якої звільнився за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

У день звільнення 19 червня 2015 року повний розрахунок з позивачем не був проведений, що підтверджується розрахунковим листом за липень 2015 року, згідно якого заборгованість ТОВ «ПБП» Азовінтекс» по заробітній платі перед позивачем склала суму в розмірі 6923, 42 грн.

Після звільнення відповідач виплатив позивачу нараховану зарплату частинами: у липні 2015 р. 1000 грн., 11 грудня 2015 року - 3923,42 грн., 24.12.2015 р. - 2000 грн.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово - промислової палати України від 31 грудня 2014 року за № 6859/05-4 встановлено, що терористичні акти, диверсії, захоплення будівель і споруд, захоплення заручників, блокування і пошкодження обєктів транспортної системи, відсутність ефективного контролю органів державної влади України в м. Алчевську Луганської області, що підтверджується листами СБУ від 13 червня 2014 року за № 33/2117, 04 липня 2014 року №16/3105 та Міністерства внутрішніх справ України від 26 червня 2014 року № 12/3-2428, станом на 20 червня 2014 року унеможливлюють проведення господарської діяльності на території м.Алчевська та виконання зобовязань, зокрема, справляння та сплати податків та обовязкових платежів, а тому, Торгово-промислова палата України дійшла висновку про те, що дійсно настали обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) з 20 червня 2014 року для ТОВ «ПБП «Азовінтекс» при здійсненні господарської діяльності на території м.Алчевська Луганської області, які свідчать про наявність загрози виникнення/накопичення податкового боргу та є підставою для відстрочення грошових зобовязань/податкового боргу. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Згідно довідки від 10 серпня 2015 року, виданої військовою частиною № НОМЕР_1 Окремого загону спеціального призначення «Азов», з 08 червня 2014 року належні ТОВ «ПБП «Азовінтекс» транспортна дільниця (Приморський район м.Маріуполь) та промислові бази (Орджонікідзевський район м. Маріуполь) є територією тимчасового розміщення особового складу та техніки Полку «Азов» у рамках проведення АТО у Донецькій та Луганській областях. Обєкти є територією з обмеженим доступом. Строк розміщення на час проведення АТО у м.Маріуполі Донецької області. Полк «Азов» також підтверджує факт мобілізації 20 одиниць транспортних засобів належних ТОВ «ПБП «Азовінтекс».

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що затримка виплати позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України відбулася не з вини ТОВ «ПБП «Азовінтекс», тому вимоги позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-Будівельне підприємство «Азовінтекс» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати задоволенню не підлягають.

Аналогічні правові позиції викладені у Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі 6-2159цс-15, а також у Постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-365цс16, які згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для застосування для всіх суб`єктів владних повноважень та для суду.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 5 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді