У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

МазурЛ.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 27 липня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття карткового рахунку. 24 грудня 2009 року сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до якої ОСОБА_3 надано платіжну картку строком дії на 1 рік з кредитним лімітом в сумах 8 922, 36 євро, 12 392 грн 86 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач зобов'язання з погашення кредитної заборгованості не виконав, внаслідок чого станом на 19 травня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 78 767 грн 23 коп. Таким чином, банк просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 серпня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 78 767 грн 23 коп. за договором від 24 грудня 2009 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 серпня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання не виконує, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість, яку слід стягнути на користь банку.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення міського суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем не було надано кредитного договору № SAMDN4029 від 24 грудня 2009 року, укладеного між сторонами, за яким банк просив стягнути кредитну заборгованість, а тому вимоги є безпідставними.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 27 липня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки.

24 грудня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № SAMDN569 про відкриття карткового рахунку на обслуговування платіжної картки від 27 липня 2005 року, за умовами якої встановлено кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Згідно із нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Взяті на себе кредитні зобов'язання відповідача належним чином не виконує. Відповідно до розрахунку за договором № SAMDN4029 від 24 грудня 2009 року станом на 19 травня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 30 459 грн 10 коп., заборгованість з процентів 44 081 грн 12 коп., у тому числі несплачені проценти за поточну заборгованість 2 185 грн 44 коп., несплачені проценти за прострочену заборгованість 41 895 грн 68 коп., та штраф у розмірі 4 227 грн.

Суд першої інстанції зазначив про те, що розрахунок заборгованості проведений позивачем відповідно до умов договору, тому він береться судом до уваги.

Проте апеляційний суд не погодився із такими висновками та зазначив про те, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості за договором № SAMDN569 про відкриття карткового рахунку на обслуговування платіжної картки від 27 липня 2005 року, однак надав розрахунок заборгованості за договором № SAMDN4029 від 24 грудня 2009 року.

Разом з тим у матеріалах справи міститься копія додаткової угоди до договору від 24 грудня 2009 року № SAMDN569 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, у якій зазначено про те, що ОСОБА_3 дозволяє відкрити рахунки: № SAMDN4030 та № SAMDN4029.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про те, що з матеріалів справи не убачається співвідношення договору № SAMDN4029 до договору № SAMDN569, є помилковим, а тому передчасно відмовив у задоволенні позову.

Оскільки суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304, 315 ЦПК України в достатньому обсязі не перевірив законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, чим порушив норми процесуального права, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк