У х в а л а

іменем україни

03 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», ОСОБА_3 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування»), ОСОБА_3 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що 07 листопада 2013 року по вул. Келецькій у м. Вінниці відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої зазнав пошкоджень транспортний засіб марки ВАЗ-210994, державний номерний знак НОМЕР_1, належний позивачу. Згідно із постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2013 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «АХА Страхування». Не погодившись із запропонованим розміром страхового відшкодування, ОСОБА_2звернулась до ПрАТ «СК «АХА Страхування» із заявою від 29 липня 2014 року про виплату страхового відшкодування у розмірі 30 271 грн 40 коп., однак 25 вересня 2014 року страховик виплатив позивачу лише 11 839 грн 51 коп. Позивач вважала, що виплачена їй сума страхового відшкодування не відображає реальний розмір заподіяних їй збитків, оскільки їх розмір значно перевищує виплачену суму. Крім того вона вважала, що винний у ДТП ОСОБА_3 також зобов'язаний відшкодувати у повному обсязі завдану їй шкоду. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом, в якому просила стягнути у солідарному порядку з відповідачів завдану їй матеріальну шкоду згідно наданих нею доказів у розмірі 18 431 грн 89 коп., а також пеню за прострочення виплати страхового відшкодування та судові витрати. Під час судового розгляду справи позивач збільшила розмір позовних вимог та просила суд стягнути з відповідачів солідарно на її користь грошові кошти у розмірі 99 138 грн 74 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ПрАТ «СК «АХА Страхування» майнову шкоду в розмірі 6 185 грн 25 коп. та стягнуто з ОСОБА_3 1 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_2 507 грн 60 коп. увідшкодування витрат на проведення експертизи. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року в частині визначення розміру відшкодування, що підлягає стягненню з ПрАТ «СК «АХА Страхування» змінено та в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто із ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_2 7 670 грн 40 коп. матеріального збитку. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 27 листопада 2013 року в м. Вінниці в районі перехрестя вул. Келецької та вул. Шевченка сталася ДТП за участю автомобіля «Рено Дастер», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3,та «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2 Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 130 КУпАП.

Цивільна відповідальність ОСОБА_3застрахована у ПрАТ «СК «АХА Страхування», що підтверджено полісом № АС/5413472 з лімітом відповідальності страховика 50 000 грн, розмір франшизи 1 000 грн.

04 грудня 2013 року складено акт огляду транспортного засобу за участю довіреної особи власника транспортного засобу ОСОБА_2 - ОСОБА_4 У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до страховика про неврахування всіх пошкоджень, а саме: акумулятора та задніх дверей автомобіля. 31 березня 2014 року розраховано розмір страхового відшкодування за пошкодженим транспортним засобом ОСОБА_2, який склав 8 269 грн 57 коп. 29 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до страховика із листом, в якому зазначила, що вона не погоджується із визначеним розміром страхового відшкодування та зазначила, що досі не отримала страхового відшкодування, просила виплатити їй відшкодування згідно отриманого нею в Дочірньому підприємстві «Автотрейдінг-Вінниця» рахунку-фактури від 28 липня 2014 року у розмірі 30 271 грн 40 коп. 27 серпня 2014 року на її заяву страховик надав відповідь: через незгоду потерпілої з розміром відшкодування страховиком було замовлено дослідження у суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, відповідно до звіту якого від 11 серпня 2014 року вартість матеріального збитку визначена у розмірі 12 839 грн 51 коп. та запропоновано їй надати банківські реквізити для здійснення перерахунку грошей.

17 вересня 2014 року ОСОБА_2 подала заяву про виплату страхового відшкодування та додала відомості про банківські реквізити. 25 вересня 2014 року страховик перерахував їй страхове відшкодування в розмірі 11 839 грн 51 коп. (за мінусом 1 000 грн франшизи), що підтверджено випискою за рахунком.

У листопаді 2014 року позивач, не погоджуючись з розміром матеріального збитку, визначеного страховиком, подала позовну заяву. Під час розгляду справи за заявою позивача було призначено судову автотоварознавчу експертизу, згідно висновку експерта якої від 27 квітня 2015 року № 44, розмір матеріального збитку, завданий позивачу, становить 34 882 грн 24 коп., вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням ПДВ складає 58 995 грн 14 коп.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Установивши наведені обставини справи, суди попередніх інстанцій правильно вважали, що факт настання шкоди, неправомірність дій водія автомобіля «Рено Дастер» ОСОБА_3 та причинний зв'язок між ними доведений.

За загальним правилом, закріпленим в ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Суди попередніх інстанцій при визначенні розміру відшкодування матеріального збитку, завданого позивачу, обґрунтовано взяли за основу висновок експерта від 27 квітня 2015 року № 44, який провів експертизу за ухвалою суду, був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, при цьому суди врахували, що в матеріалах справи наявні розрахунок відшкодування, розрахунок-фактура, однак, оскільки автомобіль на момент розгляду справи не був відремонтований, то суди обґрунтовано взяли до уваги саме експертний висновок, зроблений за дорученням суду кваліфікованим експертом.

Разом з тим правильними є висновків судів попередніх інстанцій про виключення з розміру матеріального збитку вартості коробки передач та робіт з її заміни, оскільки в акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість), складеному за участю довіреної особи власника транспортного засобу ОСОБА_2 - ОСОБА_4, який 13 грудня 2013 року звертався із заявою до страховика про неврахування всіх пошкоджень, а саме: акумулятора та задніх дверей автомобіля, і в такому не було зазначено, що при ДТП було пошкоджено коробку передач, тому доводи касаційної скарги в цій частині не приймаються.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в солідарному порядку, оскільки положеннями чинного законодавства не передбачено солідарного обов'язку страховика та винної особи на відшкодування шкоди в такому випадку.

При цьому судом апеляційної інстанції правильно змінено рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру завданих позивачу збитків, за наведеною ним формулою, яка саме визначає розмір величини матеріального збитку.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в незмінній частині рішенням апеляційного суду та рішення апеляційного суду ухвалені відповідно до наведених норм матеріального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

М.І. Наумчук