Справа № 139/262/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 червня 2016 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Коломійцевої В.І.,

секретаря Мельник А.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Служби у справах дітей Мурованокуриловецької райдержадміністрації ОСОБА_4

свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки і піклування Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області, орган опіки та піклування Сокирянської міської об'єднаної територіальної громади Чернівецької області, Служба у справах дітей Мурованокуриловецької райдержадміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Мотивував вимоги тим, що з 2003 року проживав спільно з відповідачем без укладення шлюбу. В результаті спільного проживання у них народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На початку вересня 2014 року відповідач виїхала у смт. Муровані Курилівці для догляду за хворою матір'ю, яка там проживала зі своїм співмешканцем.

Після смерті матері 10.06.2015 року відповідач не повернулася до нього з дітьми, не цікавилася їх долею, на їх з дітьми телефонні виклики не відповідала. Декілька разів він приїжджав у Муровані Курилівці і намагався переконати відповідача повернутися до них з дітьми. У відповідь вона запевняла, що згодом приїде, а її співмешканець (колишній співмешканець її матері) погрожував йому з ним розправитися, якщо він не залишить їх у спокої.

У серпні 2015 року відповідач, не поставивши його до відома, знялася з реєстраційного обліку за місцем їх спільного проживання і з того часу він жодних контактів, як і їх спільні діти з нею не мали.

Діти навчаються у Чернівецькій школі-інтернаті. На літні та інші канікули, він приводить їх до себе додому та намагається зробити все можливе щоб створити їм комфортні умови.

Прагнучи задля добробуту дітей зберегти нормальні стосунки з відповідачем, він звертався до органів місцевого самоврядування, районної комісії у справах дітей, кримінальної міліції у справах дітей Мурованокуриловецького РВ з проханням вплинути на відповідача і повернути її до власних малолітніх дітей. Однак все виявилося марним.

Вважає, що ОСОБА_3, всупереч материнському поклику, вимогам чинного сімейного законодавства, суспільній моралі покинула своїх малолітніх дітей. З вересня 2014 року вона свідомо і умисно ухиляється від виконання своїх прямих обов'язків по вихованню своїх дітей. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та вирішити питання щодо судових витрат.

Заявою про доповнення позовних вимог, позивач просив також, вирішити питання і про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх малолітніх дітей (а.с. 55).

Ухвалою суду від 31 березня 2016 року до участі у справі було залучено для захисту прав та інтересів дітей орган опіки і піклування Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області та орган опіки та піклування Сокирянської міської об'єднаної територіальної громади Чернівецької області, які в судове засідання не з'явилися, у зв'язку із територіальною віддаленістю, відсутністю коштів на відрядження просили справу розглянути без участі їх представників (а.с. 39, 50, 51).

Ухвалою суду від 04 травня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Службу у справах дітей Мурованокуриловецької райдержадміністрації.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав за обставин викладених у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що вони з відповідачем ОСОБА_11 15 років проживали у цивільному шлюбі. У них є двоє спільних дітей - ОСОБА_9 та ОСОБА_11. Позаминулого року ОСОБА_3 поїхала до своєї матері, де і залишилася проживати. До дітей вона приїжджала усього декілька раз, востаннє - в лютому 2016 року. Дітьми не цікавиться, не приймає участі у їх вихованні, не допомагає матеріально. Тому просив позбавити її батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_9 та стягнути з неї аліменти на їх утримання.

Представник позивача ОСОБА_2 позов свого довірителя підтримав за обставин викладених у ньому. Додатково зазначив, що оскільки на сьогоднішній день відповідач не має постійного заробітку, то аліменти просив стягувати в твердій грошовій сумі у розмірі по 500 гривень на кожну дитину. Вказав, що ОСОБА_3 є фізично здоровою, тому ніщо не заважає їй знайти роботу та виплачувати аліменти саме в такому розмірі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, категорично заперечила щодо його задоволення. Суду пояснила, що дійсно проживала з позивачем у цивільному шлюбі. У них народилося двоє дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_11. Позаминулого року вона була змушена переїхати до своєї хворої матері в смт. Муровані Курилівці для догляду за нею. Остання померла в червні 2015 року. Вона не хоче повертатися до позивача оскільки той її бив. З дітьми намагається постійно спілкуватися, однак ОСОБА_1 перешкоджає їй у цьому та налаштовує їх проти неї. Підтвердила, що у лютому 2016 року востаннє бачила дітей. Щодо нечастого відвідування нею своїх дітей пояснила, що вона немає коштів на проїзд та боїться позивача, який неодноразово бив її, однак дуже сумує за дітьми, хотіла би, щоб вони проживали разом з нею.

Представник Служби у справах дітей Мурованокуриловецької райдержадміністрації зазначив, що вважає позов безпідставним. Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав жодним чином не відповідатиме інтересам дітей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що працює на автобусній станції смт.Муровані Курилівці. У 2015 році вона на прохання покійної матері відповідача разом з останньою їздила до Чернівецької спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат №4 забирати дітей у смт.Муровані Курилівці. Дівчинка жила з матір'ю ціле літо, а хлопчик через декілька днів повернувся до батька. В листопаді 2015 року та в лютому 2016 року відповідач також за її допомогою їздила відвідати дітей. Неодноразово з її мобільного телефону телефонувала до вчителів у школу, цікавилася дітьми. Постійно думає про них, хоче щоб вони жили з нею, однак позивач чинить їй перешкоди у побаченні з дітьми. Зокрема зазначила, що коли вони забирали дітей із школи вчителі казали, що батько просив дітей не віддавати матері.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що сім'ю сторін знає більше десяти років. Відповідачка завжди була добросовісною матір'ю. Після припинення сумісного проживання з позивачем, вона неодноразово зверталася до неї з проханням позичити гроші на дорогу та на гостинці дітям. Відвідувала дітей декілька разів на рік. При цьому зазначила, що ОСОБА_3 неодноразово жалілася, що позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, налаштовує їх проти неї, не дозволяє спілкуватися.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що працює селищним головою та є головою опікунської ради при Мурованокуриловецькій селищній раді. Знає відповідачку з дитинства, оскільки проживала по сусідству. На даний час відповідачка проживає разом з вітчимом в благоустроєній квартирі, веде нормальний спосіб життя, працює на земельній ділянці. Має велике бажання спілкуватися з дітьми. У 2015 року вона особисто давала їй 400 гривень на поїздку до дітей. Ціле літо 2015 року дочка сторін проживала з матір'ю в смт.Муровані Курилівці. Зі слів відповідачки позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні та побаченні з дітьми, під час сумісного проживання неодноразово бив її.

Вислухавши пояснення сторін, думку представника третьої особи, допитавши свідків, враховуючи думку малолітніх дітей, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 13 розділу 3 Сімейного Кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Стаття 141 СК України встановлює, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьківське право є правом на виховання та представництво інтересів неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності.

Судом встановлено, що сторони мають двох дітей, а саме: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7-8).

Позивач та відповідач припинили спільне проживання у вересні 2014 року.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З довідок Коболчинської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області № 1651 від 29.12.2015 року та № 826 від 22.06.2015 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 разом із своїми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстровані та проживають в житловому будинку розташованому в АДРЕСА_3 (а.с. 12, 14). За місцем проживання позивач характеризується із задовільної сторони. Спиртними напоями не зловживає. (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_3 26.08.2015 року знялася з реєстраційного обліку в с.Коболчин Сокирянського району Чернівецької області (а.с. 17) та в подальшому, як встановлено судом, зареєструвалася АДРЕСА_1, де проживає і на даний час (а.с.42).

Актом обстеження матеріально-побутових умов гр. ОСОБА_8 від 22.06.2015 року доводиться, що позивач проживає в задовільних матеріально-побутових умовах (а.с. 13).

Актом перевірки матеріально-побутових умов гр. ОСОБА_3 від 04.08.2015 року доведено, що відповідач на час перевірки разом із дочкою ОСОБА_9 проживає в задовільних матеріально-побутових умовах. В будинку чисто, охайно. Одягом та продуктами харчування забезпечені. Дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку. Мати з 1 вересня 2015 року зобов'язалась відправити дитину на навчання в м. Чернівці спецшколу № 4 (а.с. 43).

З психолого-педагогічних характеристик ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 18.12.2015 року вбачається, наступне.

Фізичний розвиток ОСОБА_9 відповідає віку. Вона інвалід дитинства. Рівень розвитку пізнавальних можливостей низький. (а.с.20-21).

Фізичний розвиток ОСОБА_10 відповідає віку. Рівень розвитку пізнавальних можливостей середній. (а.с. 22-23).

В обох характеристиках зазначено, що мама ОСОБА_3 проживає в смт. Муровані Курилівці Вінницької області. Телефонує дітям рідко, спілкується з ними мало. В цьому навчальному році школу відвідала один раз на початку листопада місяця.

Рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області №37 від 23.03.2016 року затверджено висновок опікунської ради Сокирянської міської об'єднаної територіальної громади про доцільність позбавлення батьківських прав громадянку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо малолітніх дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 25-26). Даний висновок ґрунтується на наступному:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає в смт. Муровані Курилівці Вінницької області більше року. Діти - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 навчаються з 2014 року в Комунальному закладі «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 4». За час перебування дітей в закладі мати питанням їх виховання та навчання не займається, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі в їх утриманні, дітям телефонує рідко.

- На канікули малолітніх дітей на відпочинок забирає постійно батько (ОСОБА_8), який забезпечує їх матеріально, піклується за ними.

- Державна соціальна допомога дітям-інвалідам оформлена на ОСОБА_8, який забезпечує всім необхідним своїх дітей.

- Відповідно характеристики Коболчинської сільської ради (№ 822 від 22.06.2015 року) гр. ОСОБА_3 характеризувалася з незадовільної сторони. В сім'ї та побуті вела себе не виховано, зі слів сусідів не врівноважена, надмірно емоційна, схильна до вчинення сварок, часто залишала дітей самих вдома.

- Рішенням виконавчого комітету Коболчинської сільської ради № 32 від 24.06.2015 року «Про вжиття заходів щодо покращення умов проживання та належного виконання батьківських обов'язків в сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3А.» ОСОБА_12 попереджено про особисту відповідальність за виховання та навчання своїх дітей, а також зобов'язано налагодити стосунки з своїми малолітніми дітьми, не залишати їх на довгий період, постійно підтримувати належний санітарний стан свого помешкання, забезпечивши при цьому нормальні умови проживання та виховання дітей.

Підставами позбавлення батька, матері батьківських прав закон чітко визначив в ст.164 СК України.

Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в указаній нормі є вичерпними, тому жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Постанова Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" в п.16 роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

У п.15 вказаної Постанови Пленуму ВСУ звертається увага, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Батько та мати повинні враховувати при здійсненні своїх батьківських прав та виконанні своїх батьківських обов'язків насамперед інтереси дитини, саме її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування, дитина повинна зростати в умовах турботи, як з боку матері, так і батька, незалежно від того, розірвано шлюб між батьками або ні, проживає хтось з батьків окремо від дитини або ні.

Доводи, на які посилається позивач вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача, не є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав на дитину.

Зокрема, посилання позивача на те, що відповідач взагалі не цікавиться долею дітей, не телефонує та не бачиться з ними не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Дійсно, в матеріалах справи знаходиться рішення № 32 від 24.06.2015 року яким виконавчий комітет Коболчинської сільської ради попередив ОСОБА_3 про особисту відповідальність за виховання та навчання своїх дітей, зобов'язав її налагодити стосунки зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10, не залишати їх на довгий період лише з батьком, постійно підтримувати належний санітарний стан свого помешкання, забезпечивши при цьому нормальні умови проживання та виховання двох малолітніх дітей. Інспектору з питань соціального захисту населення сільської ради ОСОБА_13 по необхідності здійснювати перевірку даної сім'ї щодо дотримання належного санітарного стану в побуті та умов проживання дітей, в разі виявлення фактів ухилення від виконання батьківських обов'язків даною сім'єю, негайно повідомляти Службу в справах дітей Сокирянської РДА для вжиття відповідних заходів реагування та притягнення ОСОБА_3 до відповідальності згідно вимог чинного законодавства за неналежне виконання батьківських обов'язків (а.с. 19).

Разом з тим, вказане рішення винесено 24.06.2015 року. Як встановлено судом, ОСОБА_3 після його винесення забирала дочку ОСОБА_14 до себе в смт. Муровані Курилівці, що підтверджується актом перевірки матеріально-побутових умов від 04.08.2015 року (а.с. 43). Син ОСОБА_15 теж деякий час перебував у матері, що підтверджується поясненнями сторін.

Крім того, з психолого-педагогічних характеристик на дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_9, які датовані 18 грудня 2015 року (а.с. 20-23) також вбачається, що відповідач ОСОБА_3 хоч і рідко, однак все-таки телефонує дітям, у листопаді 2015 року їх відвідала. В судовому засіданні встановлено, що в лютому 2016 року ОСОБА_3 також відвідувала дітей, що підтверджується поясненнями як самого позивача так і показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7

Тобто в даному випадку суд звертає увагу на наступну послідовність подій. Рішенням від 24 червня 2015 року Коболчинською сільською радою Сокирянського району Чернівецької області ОСОБА_3 попереджено про особисту відповідальність за виховання та навчання своїх дітей. Уже в серпні 2015 року діти деякий час перебували разом з матір'ю за місцем її реєстрації та проживання в смт. Муровані Курилівці. Син ОСОБА_15 на вимогу батька поїхав через декілька днів додому. Пізніше, дочка ОСОБА_14 у зв'язку з навчанням у Чернівецькій спеціальній загальноосвітній школі-інтернат № 4 (оскільки навчальний рік розпочинається з 01 вересня) також поїхала від матері. Через два місяці після того, на початку листопада, відповідач відвідувала дітей у школі. Також до цього часу хоч і рідко, але телефонувала їм. Ще через три місяці, в лютому 2016 року ОСОБА_3 знову відвідувала дітей.

Усе це в сукупності в жодному разі не може свідчити про свідоме ухиляння ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина та дочки.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що відповідач проживає не з ним і дітьми, а в іншій області, оскільки саме по собі проживання матері чи батька окремо від дітей не може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав, оскільки дана підстава не передбачена ст. 164 СК України.

Абзацом третім п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

ОСОБА_3 з 03 вересня 2015 року зареєстрована в Мурованокуриловецькому РЦЗ як безробітня. Її дохід з 03 вересня 2015 року по 29 березня 2016 року становив усього 2784 грн. 64 коп. (а.с. 44).

Отже, зважаючи на віддаленість її проживання від місця навчання (проживання) дітей та скрутне матеріальне становище, суд вважає недоведеним, що відповідач свідомо, а не з незалежних від неї причин, приділяє мало уваги своїм дітям. Більше того, як було встановлено судом, вона в міру своїх можливостей навідує їх за місцем навчання та телефонує до них.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

В судовому засіданні ОСОБА_3 категорично заперечила проти позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до ст.9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності на території України 27.09.1991 року, розлучення дитини з батьками допускається у виняткових випадках і лише в разі коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Проте, ні позивач, ні орган опіки та піклування (який надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав) не змогли аргументувати в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері батьківських прав.

Суд критично ставиться до висновку від 21.03.2013 року за №01-07/368 опікунської ради Сокирянської міської об'єднаної територіальної громади про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо своїх дітей, оскільки указаний висновок є недостатньо обґрунтований і не містить в собі переконливих аргументів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження невиконання відповідачем рішення виконавчого комітету Коболчинської сільської ради № 32 від 24.06.2015 року. Також, суд не може взяти до уваги як підставу для позбавлення батьківських прав, негативну характеристику № 822 від 22.06.2015 року видану Коболчинською сільською радою на ОСОБА_3, яка врахована при винесені висновку від 21.03.2013 року за №01-07/368, оскільки в судовому засіданні встановлено та зазначалося самим позивачем, що ОСОБА_3 ще з 2014 року фактично не проживала в с. Коболчин Сокирянського району Чернівецької області. Крім того, як зазначено у самій характеристиці, обставини викладені у ній ґрунтуються на словах сусідів (не вказано яких саме). Так само вона не містить даних на підставі яких виконком сільської ради зробив висновок про те, що ОСОБА_3 неналежним чином виконувала свої батьківські обов'язки, зокрема відомості про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 184 чи за будь-якими іншими статтями КУпАП відсутні.

Ці обставини доводять, що висновок комісії є необґрунтованим і передчасним.

Крім того, представник Служби у справах дітей Мурованокуриловецької райдержадміністрації в судовому засіданні не підтримав вказаного висновку, зазначив, що позбавлення ОСОБА_11 батьківських прав жодним чином не відповідатиме інтересам її дітей.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належать, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині здатній сформувати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення; зокрема, згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Малолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зазначили, що їх вихованням займається батько, однак маму вони люблять. ОСОБА_14 висловили бажання жити з матір'ю.

При цьому, при з'ясуванні думки дітей судом враховано їх вік та здатність до сприйняття світогляду, оформлення та висловлення своїх думок з особливостями зазначеними в психолого-педагогічних характеристиках на них.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В даному випадку позивачем не доведено яким чином позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав слугуватиме інтересам дітей.

Отже, з огляду на викладене, виходячи із інтересів дітей, з урахуванням всіх обставин у справі, суд вважає доцільним відмовити в позові про позбавлення батьківських прав, оскільки позивачем не надано суду переконливих доказів проте, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а також те, що таке позбавлення слугуватиме інтересам дітей.

Разом з тим, позивач просив суд вирішити питання і про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей (а.с. 55).

Представник позивача в судовому засіданні просив визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі та стягувати з відповідача на користь ОСОБА_16 аліменти в сумі по 500 гривень на кожну дитину.

Відповідно до частини 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття .

Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі (ч. 1 ст. 184 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована в Мурованокуриловецькому РЦЗ з 03 вересня 2015 року як безробітня (а.с. 44), тому суд при визначенні способу стягнення аліментів погоджується з заявленими вимогами позивача про визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, що вони навчаються в комунальному закладі «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 4», те, що позивач отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам (а.с.10), матеріальне становище платника аліментів, те, що вона безробітня, фізично здорова, житлом забезпечена, інших утриманців немає, суд приходить до висновку, що сума в розмірі по 250 грн, що буде стягуватись як аліменти на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, буде обґрунтованою та законною.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п.1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розтрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином зважаючи на скрутне матеріальне становище ОСОБА_3 (а.с. 44) суд звільняє останню від сплати судового збору в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 164, 165, 171, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2, аліменти на користь ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, на утримання дочки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8 та сина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_9, в твердій грошовій сумі по 250 (двісті п'ятдесят) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.03.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У задоволені решти вимог - відмовити.

ОСОБА_3 звільнити від сплати судового збору в дохід держави

Рішення в частині стягнення суми платежу (аліментів) на користь позивача ОСОБА_8 за один місяць з 29.03.2016 року по 29.04.2016 року допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення суду виготовлено 21.06.2016 року.

Суддя :