АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7763/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що до укладення шлюбу, 20.11.1996 відповідач придбав житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Посилається, що у порівнянні з вартістю спірного будинку у 1996 році, його вартість у 2012 році збільшилася у декілька разів, а також збільшилася загальна площа житлового будинку, яка станом на 27.10.2000 становила 87,9 кв.м, з яких житлова - 54,1 кв.м., а підсобна - 33,8 кв.м.

Разом з тим, станом на 02.11.2012 загальна площа спірного будинку становить 177,3 кв.м, з яких житлова - 72,5 кв.м., а підсобна - 104,8 кв.м.

Враховуючи те, що частки кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності на спірний будинок не можуть бути рівними, оскільки частка відповідача повинна бути збільшена на суму вартості будинку до його поліпшення, а тому з урахуванням вартісної різниці до та після поліпшення, позивач вважає, що частка спірного будинку та його поліпшення, за час спільного проживання сторін як подружжя, збільшилася на 98%.

Позивач вважає, що поділу, як спільного майна подружжя підлягає частина домоволодіння, що становить 98% від усієї його частини, а тому частка позивача становить 49/100 частин будинку, а частка відповідача 51/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а новостворені об'єкти нерухомого майна належать кожному із них у рівних частках, тобто по Ѕ.

З урахуванням уточнення позовних вимог, після проведення судової будівельно-технічної експертизи, позивач просила:

- визнати 95/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 177,3 кв.м, житлова 72,5 кв.м з прибудовами «а», «аі», «а2» та мансардою над «А», хозблок під літ. «Г», навіс під літ. «Д», басейн, огорожа, хвіртка, частину воріт, спільною сумісної власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 19/40 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 177,3 кв.м, житлова 72,5 кв.м з прибудовами «а», «аі», «а2» та мансардою над «А», хозблок під літ. «Г», навіс під літ. «Д», басейн, огорожа, хвіртка, частину воріт;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на 21/40 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 177,3 кв.м, житлова 72,5 кв.м з прибудовами «а», «аі», «а2» та мансардою над «А», хозблок під літ. «Г», навіс під літ. «Д», басейн, огорожа, хвіртка, частину воріт.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.04.2016 позов задоволено частково: поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, наступним чином: визнано за ОСОБА_3 право власності на 19/40 частини житлового будинку літера А, загальна площа 177, 3 кв.м., житлова площа 72,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 21/40 частини житлового будинку, літера А, загальна площа 177, 3 кв.м., житлова площа 72,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 654,00 грн., витрати по сплаті судової експертизи в розмірі 3 936,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушенням судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем було доведено належними та допустимими доказами той факт, що суттєве поліпшення будинку та збільшення вартості майна відбулось саме за рахунок грошових коштів батька відповідача.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що майно, яке є предметом поділу, є спільним майном подружжя, яке було збудовано за спільні кошти подружжя, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому за кожною зі сторін має бути визнане право власності на зазначене майно.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.08.1999, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2013 шлюб між сторонами було розірвано.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечувалося, що до укладання шлюбу, 20.11.1996 відповідач придбав житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 4 вказаного договору купівлі-продажу від 20.11.1996 інвентаризаційна оцінка даного будинку становила 13 593,00 грн.

З договору купівлі-продажу від 20.11.1996 також вбачається, що спірний будинок під літ «А» розташований на земельній ділянці площею 404,0 кв.м. має житлову площу 54,1 кв.м, сарай під літ «Б», гараж під літ. «В» та спорудження.

З матеріалів справи вбачається, що після одруження позивач та відповідач проживають та значаться зареєстрованими у спірному будинку.

Згідно матеріалів справи, на даний час будинок має на 1-му поверсі: тамбур 1,4 кв.м, коридор - 6,0 кв.м, коридор - 11,8 кв.м, котельню - 3,0 кв.м, житлову кімнату - 27,9 кв.м, житлову кімнату - 12,0 кв.м, житлову кімнату - 14,8 кв.м, санвузол - 5,9 кв.м, кухню- столову - 1-3,2 кв.м, на мансардному повесі розташовані: коридор - 8,0 кв.м, підсобне приміщення - 44,0 кв.м, житлова кімната - 17,8 кв.м, підсобне приміщення - 3,8 кв.м, підсобне приміщення - 7,7 кв.м. Крім цього, були заново збудовані огорожа, басейн, хозблок, облаштоване подвір'я.

02.11.2012 Київським міським БТІ була проведена поточна інвентаризація та складений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, з якого вбачається, що станом на 02.11.2012 року інвентаризаційна вартість будинку становить 633 404, 00 грн., а вартість заміщення будинку становить 923 910,00 грн.

Відповідно п. 3 Постанови КМУ «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» від 10.09.2003 № 1440, вартість заміщення - визначена на дату оцінки поточна вартість витрат на створення (придбання) нового об'єкта, подібного до об'єкта оцінки, який може бути йому рівноцінною заміною.

Згідно п. 2.3 Наказу Міністерства промислової політики України щодо забезпечення обліку основних засобів та інших необоротних активів (Додаток № 1 Методичні рекомендації МІНПРОМПОЛІТИКИ УКРАЇНИ «Про проведення індексації та переоцінки об'єктів основних засобів») від 11.09.2003 року №381, вартість заміщення - це вартість відтворення аналога за функціями, але із застосуванням нових технологій, дизайну, матеріалів.

Таким чином, чином суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що у порівнянні з вартістю спірного будинку у 1996 році, його вартість у 2012 році збільшилася на 619 811, 00 грн., а також збільшилася загальна площа житлового будинку, яка станом на 27.10.2000 становила 87,9 кв.м, з яких житлова - 54,1 кв.м., а підсобна - 33,8 кв.м.

Разом з тим, станом на 02.11.2012 загальна площа спірного будинку становить 177,3 кв.м, з яких житлова - 72,5 кв.м., а підсобна -104,8 кв.м.

Крім того, збільшення вартості спірного будинку за час шлюбу за рахунок грошових затрат позивача підтверджується рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19.09.2013 та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.11.2013 по цивільній справі №363/1307/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Вказаними рішеннями встановлено, що протягом 13 років, ОСОБА_3 використовувала свої доходи в інтересах сім'ї, як це передбачено ст.ст. 61, 65, 67 СК України.

Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що його батько приймав участь у фінансуванні поліпшення та будівництва спірного будинку, однак відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будівництво спірного будинку відбувалось за рахунок коштів батька відповідача або особистих коштів відповідача.

При цьому, слід зазначити, що жодних вимог стосовно спірного будинку батьком відповідача не заявлялось.

Також жодних доказів того, що таке фінансування було здійснено в інтересах саме відповідача, суду наданоне було.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необгрунтованість доводів відповідача про те, що будівництво спірного будинку з допоміжними приміщеннями після укладання шлюбу з позивачем було здійснено за рахунок особистих коштів відповідача та відповідно, на дане нерухоме майно не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

Врахувавши Висновок будівельно-технічної експертизи від 11.11.2015, суд першої інстанції прийшов до висновку, що частка позивача та відповідача у спільній сумісній власності подружжя становить: 0,95% / 2 = 0,475%, перевівши у звичайну дріб становить - 19/40 частин, кожному від визначеної залишкової вартості станом на 19.09.2013 усіх будівель і споруд наявних на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, 0,05% у спірному майні належить відповідачу та є особистою приватною власністю, тому загальний розмір частки відповідача становить 0,525% (0,475%+0,05%), перевівши у звичайну дріб становить - 21/40 частин.

Таким чином, частки сторін, як подружжя у праві спільної сумісної власності на спірний будинок не можуть бути рівними.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Жодна із сторін не зазначила та попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнання саме часток подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та зміни режиму спільної сумісної власності подружжя на об'єкт на режим спільної часткової власності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що 95/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 177,3 кв.м, житлова 72,5 кв.м з прибудовами «а», «аі», «а2» та мансардою над «А», хозблок під літ. «Г», навіс під літ. «Д», басейн, є спільним майном подружжя, яке було збудовано за спільні кошти подружжя, в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, а тому за кожною із сторін має бути визнане право власності на зазначене майно в частках: за позивачем 19/40, за відповідачем 21/40 частини.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про виділ сторонам ідеальних часток у спільному майні з урахуванням принципу рівності часток, правомірно вказавши при цьому, що сторони не дійшли згоди щодо отримання одним та сплату іншим грошової компенсації в рахунок компенсації за частку одного з подружжя у спільному майні.

Висновки суду повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та вимогах закону.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, відтак доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права є безпідставними та необґрунтованими.

Водночас, слід зазначити, що наведені вищеаналізовані в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва