АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буренко Олена Миколаївна про визнання недійсним договору дарування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буренко О.М. про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2013 власниками квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_4 - 1/10 частини та його неповнолітній син ОСОБА_6 - 9/10 частин.

3 листопада 2011 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар належну дарувальнику на праві приватної власності 1/10 частину вказаної квартири.

Виходячи з безпідставності і недоведеності позовних вимог, суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас 170,171,175). Зазначена у клопотанні позивача причина його неявки у судове засідання судом визнана неповажною і недоведеною. Відповідно до ст. 305 ЦПК України перешкод для розгляду справи немає.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, правильно встановив спірні правовідносини та вірно визначив норми закону, що їх регулюють.

При зверненні до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним ОСОБА_4 посилався на передбачені ст. 225 ЦК України підстави, а саме, що у період підписання договору він не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними у зв'язку з хворобливим станом (гіпертонічним кризом). Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив визнати договір дарування недійсним, як вчинений ним під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Предметом спору у даній справі є визнання договору дарування недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України.

Відповідно до ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є його невідповідність актам цивільного законодавства, нормам ЦК України на момент вчинення правочину стороною (сторонами). Крім того, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Зокрема, такою обставиною може бути тяжка хвороба особи. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

З огляду на наведене правильним є висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, адже належних і допустимих доказів на підтвердження того, що 03.11.2011 договір дарування був укладений позивачем під впливом тяжкої для нього обставини, матеріали справи не містять. Самі по собі посилання позивача на перебування його у стані гіпертонічного кризу не можуть бути підставою для визнання договору дарування недійсним з передбачених ст. 233 ЦК України підстав без доведення тієї обставини, що самк у зв'язку з перебуванням у такому стані було укладено оспорюваний договір. Відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що оспорюваний договір укладений на вкрай невигідних умовах для позивача.

Доводи позивача про те, що він не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, не заслуговують на увагу, адже спірний договір був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Дарувальник підписуючи договір визнав, що він діє добровільно, перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам'яті. Перед посвідченням договору, нотаріусом за співбесідою перевірено дієздатність дарувальника (ас 3). Крім того, зазначені обставини не мають правового значення для вирішення питання про дійсність оспорюваного договору на підставі ст. 233 ЦК України.

На інші обставини як на підстави для скасування рішення Подільського районного суду м. Києва від 17.06.2016 позивач не посилався.

Доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які позивач посилався в обґрунтування позовних вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 308 ЦПК України підстав для скасування рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна