Справа № 345/3843/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1143/2016
Головуючий у 1 інстанції Галущак Л. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю представників:ОСОБА_2-ОСОБА_3,

ОСОБА_4-ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про зміну черговості спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про зміну черговості спадкування відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що здобутими в судовому засіданні доказами та поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 доведено, що покійний ОСОБА_12 з 2011 року хворів та перебував на утриманні ОСОБА_2, оскільки через хворобу не міг фізично та матеріально забезпечити самостійно умови свого життя. Зокрема, перебуваючи за кордоном вона передавала йому кошти на лікування та на утримання квартири по вул. Винниченка, 2/12 в м. Калуш.

Також представник ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до основ законодавства про охорону здоров'я, пацієнт ОСОБА_12 скористався своїм правом та лікувався приватно вдома, не звертаючись офіційно до державного лікувального закладу. А тому, на думку апелянта, висновок суду про те, що відсутність медичних документів про хворобу та висновків лікарів не підтверджує перебування ОСОБА_12 в останні роки свого життя в безпорадному стані, є невірним та таким, що спростовується показаннями свідків.

Також представник апелянта вказує на суперечливість показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_13, оскільки вони не бачилися з ОСОБА_12 протягом останніх двох його років життя.

На думку апелянта, показання свідків в достатній мірі підтверджують факт надання ОСОБА_2 допомоги своєму братові ОСОБА_12 з 2011 року і до часу смерті.

З цих підстав рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_4- ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

ОСОБА_6, будучи належно повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з'явилася.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, звернулася в суд з позовом про зміну черговості одержання права на спадкування після рідного брата - ОСОБА_12, який помер 25.12.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.63). Зазначала, що після смерті ОСОБА_12 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира по вул. Винниченка, 4/12 в м. Калуш.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що за життя ОСОБА_12 не зробив заповідального розпорядження, а тому спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є дочка ОСОБА_4 (відповідач). Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за законом. Починаючи з 2011 року ОСОБА_12 тяжко хворів та перебував у безпорадному стані, у звязку з чим вона, перебуваючи за кордоном, надавала йому матеріальну допомогу - передавала кошти на лікування та на утримання квартири, що входить до складу спадщини. Дочка ОСОБА_12 ОСОБА_4 жодної допомоги батьку не надавала, участі в його лікуванні та утриманні майна не брала. ОСОБА_2 вважає, що виходячи з вимог ч.2 ст.1259 ЦК України, має право на спадкування із спадкоємцями першої черги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на довела жодними належними та допустимими доказами факт надання матеріального забезпечення ОСОБА_12, як і того, що померлий ОСОБА_12 перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг,може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно змісту вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Отже, підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1)здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2)матеріальне забезпечення спадкодавця; 3)надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження: прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4)тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5)безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Системний аналіз наведених вимог законодавства вказує на те, що для задоволення позову вказаної категорії необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

ОСОБА_2 не довела перебування ОСОБА_12 в безпорадному стані.

Так, в матеріалах справи відсутні будь які медичні документи чи письмові докази про те, що ОСОБА_12 протягом тривалого часу через тяжку хворобу чи каліцтво був у безпорадному стані, а також про те, що він потребував опіки, матеріального забезпечення чи іншої допомоги.

Що стосується посилання апелянта на показання свідків, як доказ надання матеріальної допомоги, то виходячи з вимог ст. ст. 57 ЦПК України пояснення свідків не є єдиним джерелом доказів, і повинні оцінюватися за правилами ст.212 ЦПК України у сукупності з іншими здобутими та наданими доказами, що й зроблено судом першої інстанції.

Крім цього надання матеріальної допомоги ОСОБА_12 за його життя та участь у його похованні за даних обставин розцінюється судом як вияв родинних стосунків, а не здійснення опіки над особою, що перебуває у безпорадному стані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді В.А. Девляшевський

ОСОБА_14