Справа № 347/356/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2253/2016
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В. Б. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ТзОВ «Кредитні ініціативи» на рішення Косівського районного суду від 18 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

10.02.2014 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулось з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань по кредитному договору №1/12-Ф, укладеного між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_2 22.06.2006 року на суму 45170,0 доларів США, зі сплатою 15% на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення 21.06.2009 року, утворилась заборгованість, яка станом на 01.12.2013 року становила 400232,05 грн., з яких 236938,34 грн. заборгованості за кредитом, 108985,03 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 6611,57 заборгованості по комісії та 47697,11 грн. пені.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 у добровільному порядку не виконує зобовязання за договором кредиту, просили звернути стягнення на житловий будинок №6 по вул. Шевській (ОСОБА_4) в смт. Кути Косівського району Івано-Франківської області, переданий в іпотеку банку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором від 22.06.2006 року, укладеним з ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» для забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту.

Рішенням Косівського районного суду від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ТзОВ «Кредитні ініціативи» посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт вказує на те, що суд неправильно застосував ОСОБА_5 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та дійшов помилкового висновку про неможливість примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, з посиланням на те, що ОСОБА_2 не надавав згоди на відчуження іпотечного майна і не є особою, на яку поширюється дія ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції».

При цьому, судом не було враховано того, що за фактом прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки безпосередньо не відбувається відчуження нерухомого майна, а тому дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється на стадії примусового виконання рішення суду відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Апелянт вказує на те, що ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачає позбавлення кредитора права не звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобовязань за договором кредиту, а лише забороняє відчужувати майно без згоди власника.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ТзОВ «Кредитні ініціативи» апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на суму 45170,0 доларів США, зі сплатою 15% на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення 21.06.2009 року.

Для забезпечення виконання кредитних зобовязань 22.06.2006 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» був укладений договір іпотеки, предметом якого є будинок з приналежними до нього будівлями за адресою: смт. Кути, Івано-Франківської області, вул. Шевська,6 (ОСОБА_4) в тому числі: житловий будинок літ. А площею 111,4 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г., літня кухня літ. Д, огорожа,№ 1,2,3 (металева сітка).

Згідно п. 2.1 договору іпотеки заставна вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін становила 342171,64 грн.

Згідно п. 2.2 договору іпотеки загальна договірна заставна вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін становила 67756,76 дол. США.

15.12.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» - правонаступником ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №1 про внесення змін до п. 9.7.5 та 9.11., а 19.06.2009 року договір №2 про внесення змін до п.1.2, 1.3.

Згідно п.1.3. додаткової угоди змінено строк дії договору з 22.06.2006 року до 21.06.2010 року.

Встановлено, що рішенням Косівського районного суду від 02.02.2012 року задоволено позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення 316445,14 грн. заборгованості за договором кредиту №1/12-Ф.

Встановлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконував умови договору щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у звязку з чим станом на 01.12.2013 року утворилась заборгованість 400232,05 грн., з яких 236938,34 грн. заборгованості за кредитом, 108985,03 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 6611,57 заборгованості по комісії та 47697,11 грн. пені.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_5 № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

ОСОБА_5 № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

При таких обставинах справи колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Посилання ОСОБА_2 на пропуск позивачем позовної давності не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як було зазначено вище, рішенням Косівського районного суду від 02.02.2012 року задоволено позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення 316445,14 грн. заборгованості за договором кредиту №1/12-Ф, що свідчить по переривання позовної давності.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідачів на позов, датовані 17.03.2014 року, згідно із якими ОСОБА_2 визнав свій борг по кредитному договору в сумі 33792,94 дол. США та погодився його повернути. (а.с.72,73 т.1)

Позовна заява про звернення стягнення на предмет іпотеки подана до суду 10.02.2014 року, тобто в межах позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, а також передбачену умовами договору іпотеки домовленість сторін щодо загальної договірної заставної вартості предмету іпотеки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з визначенням початкової вартості предмета іпотеки в сумі 67756,76 дол. США.

З відповідачів на користь позивача слід також стягнути витрати по оплаті судового збору - 3654 грн. за подання позовної заяви та 1827 грн. за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 18 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТзОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором №1/12-Ф від 22.06.2006 року в сумі 400232,05 грн., з яких: 236938,34 грн. - заборгованість по кредиту, 108985,03 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6611,57 грн. - заборгованість по комісії та 47697,11 грн. пені - звернути стягнення на предмет іпотеки - належні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності житловий будинок №6 по вул. Шевській (ОСОБА_4) в смт. Кути Косівського району Івано-Франківської області, зокрема: житловий будинок літ. А площею 111,4 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, літня кухня літ. Д, огорожа № 1,2,3 (металева сітка), шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки в розмірі 67756,76 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТЗОВ «Кредитні ініціативи» з кожного по 2740,50 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_8