У х в а л а

ІМенем УКраїни

8 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., НаумчукаМ.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод», третя особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 2 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що вона працювала на посаді електромонтера станційного обладнання телефонного зв'язку у відповідача. Наказом публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» від 14 січня 2015 року № 05 її звільнено з роботи через відмову від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на незаконність звільнення, завдання їй моральної шкоди, просила задовольнити позов.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 6 липня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення з роботи ОСОБА_3 на підставі наказу (розпорядження) публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» від 14 січня 2015 року № 5 про припинення трудового договору відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та поновлено ОСОБА_3 на роботі в публічному акціонерному товаристві «Запорізький кабельний завод» на посаді електромонтера станційного обладнання телефонного зв'язку 4 розряду. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 15 січня 2015 року по 6 липня 2015 року в розмірі 15 399 грн 84 коп., виходячи з середньомісячного заробітку 2 636 грн, які повинні бути виплачені з урахуванням прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, а також на відшкодування моральної шкоди -2 000 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 2 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції вважав, що звільнення ОСОБА_3 відбулось із порушенням ст. 43, ч. 3 ст. 184 КЗпП України. Остання є одинокою матір'ю дитини-інваліда, згода профспілкової організації, членом виборного органу якої була позивач, на її звільнення не надавалась, тому трудовий договір не міг бути з нею припиненим на вказаних відповідачем підставах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволені позову, апеляційний суд виходив із того, що спір між сторонами виник із приводу законності припинення трудового договору працівником згідно п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому положення ст. ст. 43, 184 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Проте повністю погодитись із висновками апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 25 жовтня 2000 року працювала на посаді електромонтера станційного обладнання телефонного зв'язку 4 розряду публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод».

Наказом відповідача від 2 червня 2014 року № 217 «Про внесення змін в організаційну структуру та оптимізацію роботи відділу інформаційних технологій» скорочено штатну одиницю інженера-електроніка, внесено зміни в наказ «Про режим роботи підрозділу публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» від 14 грудня 2013 року № 469, встановлено для відділу інформаційних технологій такий графік роботи: початок роботи - 9 год 30 хв.; обідня перерва - з 12 год 00 хв. до 13 год 30 хв.; закінчення роботи - 19 год 00 хв.; тривалість роботи - 8 годин.

Наказом відповідача від 13 серпня 2014 року № 184-л у зв'язку з виробничою необхідністю з 3 листопада 2014 року електромонтеру станційного обслуговування телефонного зв'язку 4 розряду ОСОБА_3 змінено умови праці та встановлено з 3 листопада 2014 року режим роботи з 09 год 30 хв. до 19 год 00 хв. з обідньою перервою з 12 год 00 хв. до 13 год 30 хв. Із цим наказом ОСОБА_3 не погодилася.

14 січня 2015 року ОСОБА_3 було вручено лист від 31 січня 2014 року № 3/01-345, в якому вказано, що наказом від 13 серпня 2014 року № 184-л у зв'язку з виробничою необхідністю, викликаною змінами в організації виробництва та праці, починаючи з 3 листопада 2014 року їй змінено режим праці з пропозицією повідомити, чи не змінилося її рішення щодо можливості продовжувати роботу на підприємстві в умовах зміненого режиму роботи. На зазначеному листі ОСОБА_3 письмово висловила свою незгоду.

Наказом відповідача від 14 січня 2015 року № 05 ОСОБА_3 звільнено з роботи через відмову від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до вказаної норми матеріального права підставою припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 є членом Конфедерації вільних профспілок Запорізької області з 23 січня 2010 року і членом виборного органу Первинної профспілкової організації публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод».

Згідно із ч. 2 ст. 252 КЗпП України, ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, з приводу доводів позивача про те, що зміни умов трудового договору прийняті за відсутності згоди виборного органу профспілкової організації, членом якого вона є, ніяких висновків не зробив, а відтак не перевірив чи міг бути припинений трудовий договір з ОСОБА_3 із зазначених відповідачем підстав.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 2 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук