ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/4004/16-ц
провадження № 4-с/753/97/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представника скаржника Стаднік О.М.;

представника боржника ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення державного виконавця Відділу примусового виконанні рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі по тексту - ПАТ АБ «Укргазбанк», скаржник) звернулось до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кушнір Людмили Володимирівни (далі по тексту - державний виконавець, ВПВР ДДВС), зокрема постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, визнання її неправомірною та скасування, а також зобов'язання вчинити дії.

Неправомірність вказаної постанови скаржник обґрунтовує тим, що 28 січня 2016 року він звернувся до ВПВР ДДВС з заявою про прийняття на примусове виконання виданого Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа №2-717/06 від 18.12.2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 801 575,16 доларів США, що становить 6 364 795,88 грн., заборгованості по пені у розмірі 751 367,62 грн., а також судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

08.02.2016 року старшим державним виконавцем Кушнір Людмилою Володимирівною прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за №50074609 на підставі п. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні цієї постанови, скаржник просить суд визнати її неправомірною та скасувати, а також зобов'язати старшого державного виконавця відкрити виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник боржника заперечив проти задоволення скарги. ВПВР ДДВС у судове засідання свого представника не направив, був повідомлений про розгляд скарги належним чином, будь яких клопотань від нього не надходило.

Заслухавши пояснення представників скаржника та боржника, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали скарги, додані до неї документи, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. А частиною 2 ст. 384 цього Кодексу встановлено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Як встановлено судом, 28 січня 2016 року скаржник звернувся до ВПВР ДДВС з заявою про прийняття на примусове виконання виданого Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа №2-717/06 від 18.12.2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 801 575,16 доларів США, що становить 6 364 795,88 грн., заборгованості по пені у розмірі 751 367,62 грн., а також судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

08.02.2016 року старшим державним виконавцем Кушнір Людмилою Володимирівною прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за №50074609 на підставі п. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, державний виконавець, як працівник органу державної виконавчої служби, відповідно ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на вимоги ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Як вбачається з оспореної скаржником постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець при її винесенні послався на п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за змістом якого державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» визначена підвідомчість виконавчих проваджень відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за якими:

1) боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

За змістом наведеної правової норми, кожна із зазначених у пунктах 1 та 2 частини 2 цієї статті умов є самостійною та достатньою для визначення підсудності виконавчих проваджень.

Таким чином, враховуючи те, що за змістом частини другої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» кожна із зазначених у пунктах 1 та 2 цієї частини умов є самостійною та достатньою для визначення підсудності виконавчих проваджень, а у відповідності до виданого Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа №2-717/06 від 18.12.2014 року виконавчого листа сума до стягнення визначена саме у гривневому еквіваленті та становить менше десяти мільйонів гривень, суд дійшов висновку про непідвідомчість даного виконавчого листа ВПВР ДДВС.

Враховуючи встановлені обставини, а саме наявність у виконавчому листі встановленої суми стягнення у гривневому еквіваленті по відношенню до визначеної у ньому ж суми у доларах США, суд дійшов висновку щодо правомірності прийнятої старшим державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 08.02.2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, оцінюючи в сукупності оглянуті в судовому засіданні докази та правомірність дій державного виконавця під час прийняття оскарженої постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відмову скаржнику у задоволенні скарги в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись стст. 21, 26 Закону України «Про виконавче провадження», стст. 209, 210, 383, 385 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_6 на Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення державного виконавця Відділу примусового виконанні рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційному суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.