АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4250/16 Головуючий 1 інстанції - Горбунова Я.М.
Справа № 643/2418/15-ц Доповідач Кірсанова Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Х Легіон» в особі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду був уточнений, до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором займу від 02.02.2005 року у розмірі 33 900 грн., інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 25 777,40 грн., три проценти річних у розмірі 3 753,15 грн., проценти (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 26 913,63 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору займу від 02.02.2005 р. він передав, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 33 900 грн., які останній зобовязався повернути до 05.11.2011 р. Проте відповідач гроші не повернув, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Юридична компанія «Х Легіон» в особі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що позовна заява подана позивачем після сплину строку позовної давності, оскільки вона надійшла до суду 20 лютого 2015 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Московського районного суду м. Харкова. Позивач наголошує на те, що позовну заяву здано до поштового відділення саме 3 листопада 2014 року у день її підписання, посилається на довідку поштового відділення №75 ( а. с. 102).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2015 року було залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року скасовано ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі звернув увагу, що позивач здав позовну заяву до поштового відділення саме 03 листопада 2014 року у день її підписання, що підтверджується довідкою поштового відділення №75( а. с. 102).

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції, з чим погодився раніше й апеляційний суд, посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду, оскільки позовна заява ОСОБА_2. була подана після сплину строку позовної давності, вона надійшла до суду 20 лютого2015 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Московського районного суду м. Харкова.

Проте такі висновки не відповідають вимогам процесуального закону й матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.1.1 договору позики від 02.02.2005 року укладеного між позивачем та відповідачем, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 33 900 грн. Позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позичені кошти в строк до 05.11.2011 року. ( а. с. 5,6).

Відповідно до вимог ч. і ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем зобовязання за договором займу від 02.02.2005 року в установлений договором строк не виконані.

Посилання відповідача, що він повернув майже всю суму не підтверджується доказами, відповідач не надав суду розписки, з якої вбачається, що борг повернутий.

Відповідно п. 3 договору займа в разі, якщо відповідач не поверне в строк суму позики, йому необхідно сплатити проценти за неправомірне користування чужими коштами виходячи з облікової ставки НБУ, а також відшкодувати позикодавцеві збиток( а. с. 5,6).

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку заборгованість перед позивачем за вказаним договором займу становить 64 370,18 грн., яка склдадається з: 33 900 грн. основна сума боргу; 25 777,40 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 3 753,15 грн. - 3% річних; 26 913,63 грн. проценти з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідач не надав іншого розрахунку заборгованості.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності, про що свідчить заперечення проти позовної заяви від 28.09.2015 року. Відповідач посилався при цьому на те, що дата повернення боргу між сторонами відповідно до договору була визначена 05.11.2011 року. З позовною заявою про стягнення боргу за вказаним договром займу позивач звернувся до суду 20.02.2015 року, тобто поза межами строку позовної давності ( а. с. 1).

Вирішуючи питання про пропуск позивачем строку позовної давності суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні судом було оглянуто конверт та штамп поштового відділення та встановлено, що позовна заява була направлена пізніше строку. Але зі штемпеля конверту неможливо встановити дату надходження поштового конверту до відділення поштового звязку, так як дата на штемпелі незрозуміла( а. с. 7).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою, про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ч. 5 ст. 261 ЦПК України.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України.

Представник позивача заперечував проти застосування позовної давності посилаючись на те, що позовна заява була виготовлена 03.11.2014 року та направлена на адресу суду поштою в той же день.

Позивач в апеляційній скарзі наголошує на те, що позовну заяву здано до поштового відділення саме 3 листопада 2014 року у день її підписання. Зазначене підтверджується довідкою поштового відділення №75 ( а. с. 102). Оскільки дата повернення боргу між сторонами було визначено договором займу 05.11.2011 р., то позивач не пропустив строк звернення суду, оскільки здав позовну заяву на пошту 03.11.2014 року.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В зв»язку з наведеним судом першої інстанції безпідставно визнано, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду, оскільки позовна заява ОСОБА_2. була подана після сплину строку позовної давності.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи, судовий збір з нього на користь держави не стягується відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України..

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Х Легіон» в особі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2015 року скасувати, постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором займу від 02.02.2005 року у розмірі 33 900 грн., інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 25 777,40 грн., три проценти річних у розмірі 3 753,15 грн., проценти (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 26 913,63 грн.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: