Справа № 459/3940/15 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/2950/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Струс Л.Б.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Гірницької селищної ради, з участю треті осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на гараж № 6, що на вул. Б.Хмельницького, 2Г, смт. Гірник, Львівської області. Вимоги обґрунтовував тим, що батько позивача, який помер 24.09.1999 року, побудував гараж на земельній ділянці, якою користувалася сім»я позивача під городництво і яка розташована біля будинку, у якому вони проживають. Земельна ділянка була виділена під будівництво гаража рішенням №13 виконавчого комітету Гірницької селищної ради від 19.01.1983 року. Відразу після отримання зазначеного рішення батько позивача приступив до будівництва гаража за власним проектом, остаточно будівництво було завершено у 1993 році. Після смерті батька позивача ОСОБА_7 офіційно прийняла спадщину мати позивача ОСОБА_8, яка померла 23.11.2006 року. 02.04.2006 року, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № 3038, позивач та її син ОСОБА_9, в рівних частках кожному отримали у власність квартиру. Гараж, що побудував батько позивача, без належного документального оформлення знаходиться на утриманні та у відкритому володінні та користуванні позивача. Оскільки позивач протягом шістнадцяти років добросовісно, відкрито, безперервно володіє, утримує та користується вищевказаним гаражем, який є чужим майном, вважає, що слід застосувати норми ст. 344 ЦК України та визнати за позивачем право власності на вищевказаний гараж.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Гірницької селищної ради, з участю треті осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 лютого 2016 року оскаржив представник позивача ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції порушено право позивача на закріплення за ним майна, яким вона користується понад 16 років, іншої можливості через обставини, наведені у позовній заяві підтвердити виникнення права власності немає, та й таке. на думку апелянта, не є можливим, окрім як в порядку набувальної давності.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили. Однак, 22 червня 2016 року від Виконавчого комітету Гірницької селищної ради Львівської області надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності. А відтак, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутності учасників судового процесу, що не з»явилися в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 народилася 17.03.1954 року, її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії ЯИ №627916 від 31.05.1954 року.

ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_12 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «Голованич», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 24.11.1974 року.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Гірницької селищної ради народних депутатів Львівської області № 13 від 19.01.1983 року, вирішено виділити ОСОБА_7 (батьку позивача) земельну ділянку розміром 3,5х6,5м. на земельній ділянці, яку він використовує під город і яка розташована по вул.Піонерській, 5 в смт.Гірник. для будівництва індивідуального гаража. Зобов»язано забудовника до початку будівництва одержати технічну документацію.

Згідно ухвали Червоноградської міської ради народних депутатів Львівської області від 24.09.1990 року, зокрема, вул. Піонерська у смт. Гірник перейменовано на вул. ОСОБА_13.

Також встановлено, що ОСОБА_7 помер 24.09.1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №156536, від 24.09.1999 року. Його дружина, а мати позивачка - ОСОБА_8 померла 23.11.2006 року, що, в свою чергу, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №057664, від 25.11.2006 року.

Згідно рішення Виконавчого комітету Гірницької селищної ради Львівської області від 23.01.2015 року №2 присвоєно адреси групі гаражів, проектованій згідно детального плану території першочергової забудови з розміщенням гаражів боксового типу, що знаходяться, зокрема, в районі вулиць: ОСОБА_13, вул.Б.Хмельницького, 2Г, смт. Гірник, Львівської області.

З технічного паспорта на гараж № 6, що на вул. Б. Хмельницького, 2Г, смт. Гірник, Львівської області, складеного 30.03.2015 року, вбачається, що реєстрація права власності такого не проводилася.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об»єкта № 1002.15/1126 від 01.04.2015 року, за результатами проведення технічного обстеження обєкта - гаража, що знаходиться на вул. Б. Хмельницького, 2Г, смт. Гірник, Львівської області, встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався приписами ч. 1ст. 328 ЦК України, відповідно до яких, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Так, згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з роз'яснень, що їх дав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.9 своєї Постанови №5 від 07.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Таким чином, як вбачається і зі змісту самої правової норми, і зі змісту роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ положення ст. 344 ЦК України застосовуються при заволодінні саме чужим майном, тобто майном, яке належить на праві власності іншій особі чи особам.

В той же час, в абз.2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" роз»яснено, що з огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на обєкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 1ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що спірний гараж є об»єктом самочинного будівництва, оскільки побудований без відповідних документів, які давали б право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту. Право власності на такий ні за ким не зареєстровано. А відтак, право власності на нього на заявленій позивачем підставі - за набувальною давністю, не може бути визнане судом. Тому суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, прийшов до правильного переконання про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують. Право позивача може бути відновлено шляхом звернення до органу місцевого самоврядування, повноваження якого не вправі перебирати на себе суд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 лютого 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_14