АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/4009/15-ц 22-ц/774/1526/К/16
Справа № 214/4009/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1526/К/16 суддя Хомініч С.В.
Категорія - 5 ( ІІІ ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Саксаганської районної у місті ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у справі у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа Орган опіки та піклування Саксаганської районної у місті ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що йому та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить трьохкімнатна квартира № 80 у будинку № 30 на мікрорайоні Сонячному в м. Кривому Розі, по 1/2 частки кожному. Однак, з 18.05.2015 року відповідач перешкоджає йому у доступі до вищевказаної квартири, оскільки самовільно змінила замки від вхідних дверей даної квартири, чим унеможливила доступ до неї, а також до речей і майна, які там знаходяться. У звязку із чим, в період з 18.05.2015 року по 22.05.2015 року він був змушений ночувати в автомобілі і у своїх знайомих, а починаючи з 22.05.2015 року наймав житло.

На підставі викладеного, позивач просив суд усунути йому перешкоди у користуванні 1/2 часткою трьохкімнатної квартири № 80 будинку № 30 на мікрорайоні Сонячному в м. Кривому Розі шляхом вселення до вищевказаної квартири, стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 3200 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а також судові витрати по справі: а саме судовий збір за подачу позову в сумі 736,80 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 1200 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2016 року, в якому виправлено описку ухвалою цього ж суду від 07 липня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_3 1/2 часткою трьохкімнатної квартири № 80 житловою площею 36,8 м2, загальною площею 2,7 м2, розташованої на третьому поверсі девятиповерхового будинку № 30 на мікрорайоні Сонячному в м. Кривому Розі, шляхом вселення ОСОБА_3 до вищезазначеної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 3200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 730,80 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 1200 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, вважає, що судом не враховано те, що позивачу ніхто не чинить перешкод у користуванні спірною квартирою, оскільки в нього є ключі від квартири, замки ніхто не змінював, а у березні 2015 року відповідач добровільно залишив квартиру у звязку із припиненням між ними шлюбних відносин та мешкав окремо.

Крім того, посилається на те, що судом не взято до уваги, що з акту про не допущення в житлове приміщення від 19.05.2015, складеного комісією у складі представника ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» - майстра дільниці №2 ОСОБА_6, та мешканцями цього будинку, не вбачається, що ключі, використанні ОСОБА_3 для відчинення вхідних дверей квартири №80 буд. №30 на м-н. Сонячний у м.Кривому Розі, були саме від замка вхідних дверей спірної квартири, а не іншого приміщення.

Також вважає, що відповідачем ОСОБА_3 не доведено а ні факт зміни замків вхідних дверей спірної квартири, а ні факт чинення перешкод у користуванні спірною квартирою, у звязку із чим, на її думку, він не має права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 1786, на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці квартири № 80 у будинку № 30 по мікрорайону Сонячному в м. Кривому Розі (т.1 а.с. 7-10).

Згідно з довідкою Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби №28 від 19.05.2015 року, за адресою: м. Кривий Ріг, мкр-н СонячнийАДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 12).

Як убачається з Акту про не допущення в житлове приміщення від 19.05.2015 року, складеного комісією у складі представника ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» - майстра дільниці №2 ОСОБА_6, та мешканців цього будинку, що мешкають у квартирах №79 ОСОБА_9, №76 ОСОБА_10 та №72 ОСОБА_11, в квартирі №80 за адресою: м-н. Сонячний, буд. 30 Саксаганського району м. Кривого Рогу, яка на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на даний момент проживає ОСОБА_2, яка не надає доступу до квартири іншому співвласнику - ОСОБА_3, оскільки ключі наявні у ОСОБА_3 від вхідних дверей зазначеної квартири не підходять і не можуть бути використанні для відчинення останніх (т.1 а.с. 13).

Відповідно до акту від 19.11.2015 року, на виконання ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.10.2015 року по справі № 214/1702/15-ц для проведення судової оціночно-будівельної експертизи квартири № 80 буд. № 30 на м-н. Сонячний у м. Кривому Розі, зявилися експерт, ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_5, свідки, однак відповідачем ОСОБА_2 відмовлено в допуску до вищевказаної квартири (т.1 а.с. 76-77).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 11-16 від 04.02.2016 року, ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 у квартиру допущені не були (т. 1 а.с. 130).

Згідно з довідкою № 4016 від 23.05.2015 року ОСОБА_3 21.05.2015 року звертався до КЗ «Криворізька міська лікарня № 2» ДОР» до лікаря невролога зі скаргами на біль в поперековій ділянці з іррадіацією в ліву ногу, оніміння в лівій нозі, утруднення під час ходи. Зі слів хворого, причиною погіршення стану здоровю є психоемоційне напруження (а.с. 18).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 щодо усунення перешкод з боку ОСОБА_2 у користуванні 1/2 часткою квартири № 80 у будинку № 30 по мікрорайону Сонячному в м. Кривому Розі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач позбавлений на даний час права користуватись належною йому 1/2 часткою спірної квартири внаслідок протиправних дій відповідача, яка чинить позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом зміни замків вхідних дверей та унеможливлення доступу до квартири, та дійшов висновку про вселення позивача у спірну квартиру.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках, встановлених законом.

Закріплений в нормативно-правових актах принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п. 1 ст. 8 Конвенції).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як убачається із матеріалів справи, позивач з березня 2015 року не мешкає у спірній квартирі.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вірно встановлено судом першої інстанці та не спростовано у суді апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_3 не має доступу до спірної квартири, що підтверджено відповідними Актами від 19.05.2015 року та від 19.11.2015 року, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що замки у квартирі не змінювалися та позивач з власної ініціативи покинув місце проживання.

Крім того, з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 11-16 від 04.02.2016 року вбачається, що позивача ОСОБА_3 не було допущено у квартиру (т. 1 а.с. 127-145), що підтверджує наявність між сторонами неприязних стосунків та відсутність можливості у позивача ОСОБА_3 вільно розпоряжатися своєю часткою спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 взагалі не чиняться перешкоди позивачу у користуванні квартирою колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами цивільної справи та встановленими обставинами, а інших доказів на підтвердження цим обставинам відповідачем, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, суду надано не було.

У звязку з викладеним колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обгрунтованим та ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що у звязку із неправомірними діями відповідача позивач був змушений шукати інше житло для проживання та витрачати кошти на орендну плату в сумі 3200 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суд з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майно фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 є співвласником квартири № 80 буд. № 30 на м-н. Сонячний у м. Кривому Розі, однак не має можливості користуватися своєю власністю у звязку з наявністю перешкод з боку відповідача ОСОБА_2

Згідно з договором оренди нерухомого майна від 22.05.2015 року, актом прийому передачі нерухомого майна від 22.05.2015 року, ОСОБА_12 передала ОСОБА_3 в тимчасове платне користування нерухоме майно - літню кухню «Г» загальною площею 54,88 кв.м., з орендною платою 800 грн. за 1 місяць (т.1 а.с. 14, 16).

Відповідно до розписки ОСОБА_12 від 22.05.2016 року, остання отримала від ОСОБА_3 орендну плату за чотири місяці в сумі 3200 грн. (т.1 а.с. 17).

Отже, у звязку з неправомірними діями відповідача ОСОБА_2, позивачу ОСОБА_3 завдано майнової шкоди у розмірі 3200 грн., яку відповідач повинна відшкодувати у встановленому законом порядку.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що, внаслідок протиправних дій відповідача, яка чинить позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивачу було завдано моральну шкоду і на підставі ст. 1167 ЦК України він має право на її відшкодування.

Колегія суддів не може погодисть з такими висновками суду першої інстанції з огляду на настепне.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення в частині вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідає.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

При покладенні на відповідача обов'язку відшкодувати моральну шкоду суд безпідставно застосував положення ст. 1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюються, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. На житлові правовідносин ця норма матеріального права не поширюється.

За таких обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи, що судом при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального закону, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: