У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про поновлення межі, усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки та домоволодіння, які розташовані по АДРЕСА_1.

Зазначала, що у червні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які проживають в сусідньому домоволодінні № АДРЕСА_1, збудували залізобетонний паркан висотою більш ніж 2 м на відстані 0,35-0 ,4 м від її будинку, при цьому зламали водостічну систему, затемнивши парканом вікно однієї із її кімнат будинку та сад.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила усунути перешкоди в праві користування власністю шляхом зобов'язання ОСОБА_5, ОСОБА_2 перенести залізобетонний паркан довжиною 42,6 м на відстань, не менше 1м від стіни її жилого будинку, та стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_2 10 000 грн у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні будинком № АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перенести залізобетонну огорожу довжиною 42,6 м на відстань не менше одного метра від стіни вказаного житлового будинку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії відповідачів по встановленню залізобетонної огорожі порушили режим освітлення однієї з кімнат будинку позивачки та згідно письмових пояснень сусідів, інженерно-технічних висновків та фототаблиці порушили технічно-будівельні норми, що призвело до порушення межі ділянки домоволодіння № 29 по вул. Черкаській у м. Дніропетровську, змінивши її розміри.

Згідно ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно ст. 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається менше незручностей.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Згідно ч.ч. 4, 7 ст. 41 Конституції Україниправо приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам та свободам громадян, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ч.ч. 2 та 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. А також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Огорожі є малими архітектурними формами, розміщення яких здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Встановлення огорожі відповідачами також не відповідає вимогам зазначеної норми закону (ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Правила забудови міста Дніпропетровська, затверджені рішенням Дніпропетровської міської ради від 25 лютого 2009 року № 33/43, втратили чинність на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 18 травня 2011 року №62/11.

Однак, в разі, якщо питання огорожі ділянок залишається неврегульованим внаслідок чого можуть виникати конфлікти з питання влаштування парканів, їх конструкцій, наслідків їх влаштування, для розв'язання конкретної ситуації мають застосовуватись положення Земельного кодексу України, а саме стаття 103 ЗК України "Зміст добросусідства" яка зобов'язує власників та користувачів земельних ділянок обирати такі способи їх використання, за яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (в тому числі затінення ділянки). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для частково задоволення позову ОСОБА_3

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

До касаційної скарги ОСОБА_2 додала клопотання про зупинення виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про поновлення межі, усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування шкоди, відмовити.

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович