АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/671/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді Власенка О.В.,

суддів: Юзюка О.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Шевчук Ю.Г.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

25 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 27 вересня 2011 року він передав ОСОБА_3 в позику грошові кошти в сумі 170000 дол. США, строком до 20 грудня 2011 року, про що було написано розписку. У визначений строк відповідач не повернув позику в повному обсязі. Загальна сума часткового повернення позики становить 10235,61 дол. США.

04 жовтня 2011 року з метою забезпечення зобовязань за договором позики, між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за яким поручитель відповідає за виконання зобовязань ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договором позики. На неодноразові звернення до відповідача щодо повернення боргу, позивач так і не отримав відповіді. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти в сумі 159564,39 дол. США, що еквівалентно 3424251 грн. 81 коп. та стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 200 дол. США, що еквівалентно 4292 грн.

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/671/16

Доповідач Власенко О.В. Категорія № 19,27

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 159564,39 дол. США, що еквівалентно 3668385 грн. 33 коп., проценти в сумі 1792847 грн. 33 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 45682 грн. 99 коп. та 5602 грн. 80 коп. судового збору.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 200 дол. США, що еквівалентно 4598 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом правильно зясовані фактичні обставини справи, дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 27 вересня 2011 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 170000 доларів США, які останній зобовязався повернути до 20.12.2011, що підтверджується письмовою розпискою, написаною відповідачем власноручно (а.с. 6).

В період з 27.09.2011 по 15.09.2014 ОСОБА_3 частково повернув ОСОБА_1 позику, сплачуючи відповідні суми у гривні 85504 грн., що згідно з курсом НБУ становить 10235,61 доларів США, вказане підтверджується банківськими виписками ПАТ ОСОБА_6 ОСОБА_2 та ПАТ КБ Приватбанк (а.с. 11-15).

З метою забезпечення виконання зобовязання за договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 4 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 (кредитором) та ОСОБА_4 (поручителем) було укладено договір поруки, за яким поручитель поручається перед кредитором в межах 200 доларів США за виконання зобовязання ОСОБА_3, щодо повернення грошових коштів (п.1.1 договору, а.с. 16).

Відповідно до листа від 17.02.2015, який написаний ОСОБА_3 власноручно, останній підтвердив свій борг перед ОСОБА_1, відповідно до його письмової розписки від 27.09.2011 (а.с. 7).

Встановлено також, що 09.09. та 23.09.2015 ОСОБА_1 надсилав відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмові вимоги про повернення боргу за договором позики та договором поруки (а.с. 8-9).

Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що відповідач не надав суду жодного належного доказу про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення боргу позики з відповідача, не були вони здобуті і в судовому засіданні, а тому, давши належну оцінку наданим стороною позивача доказам в їх сукупності та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що в даному випадку фактичного отримання грошей не було, а мало місце отримання матеріальних засобів на спільно визначену його вартість в сумі 170000 доларів США є безпідставним, оскільки відповідач, в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не представив суду жодного належного доказу про вказане. Ці доводи апеляційної скарги спростовується, зокрема, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.01.2016, яке набрало законної сили 26.04.2016, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26.04.2016, і не впливає на висновок суду першої інстанції щодо підставності позову.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на фіктивність договору поруки від 04.10.2011, укладеного ОСОБА_1 із ОСОБА_4 також не ґрунтується на доказах, а тому не приймається судом до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Судове рішення в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики та судових витрат не оскаржується, апеляційна скарга таких доводів не містить, а тому в цій частині рішення суду не переглядається.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко