Провадження № 22ц/790/3361/16 Головуючий 1-ї інстанції Труханович В.В.
Справа № 639/2884/16ц Доповідач Бровченко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Малінської С.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року по цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року державний виконавець Такідзе М.Т. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вул. Пермська, б. 6, кв. 75, для здійснення опису та арешту майна боржника.

В обґрунтування подання послався на те, що на виконанні Жовтневого ВДВС ХМУЮ перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів Київського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 загальної суми заборгованості у розмірі 2 668 451,12 грн.

Боржником за зведеним виконавчим провадженням є ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 6, кв. 75.

За вказаною адресою державним виконавцем здійснювалися виходи з метою перевірки майнового стану боржника, проте перевірити майновий стан не виявилось можливим, оскільки державному виконавцю було відмовлено у безперешкодному доступі до приміщень.

Державний виконавець вказує, що на час звернення до суду існують обставини, що ускладнюють виконання виконавчого документу або роблять його неможливим, у зв'язку з чим він і звернувся до суду з даним поданням.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року подання старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника задоволено. Вирішено питання про дозвіл державному виконавцю Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 примусово проникнути до житла боржника ОСОБА_1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та закрити провадження по справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року відмовлено у задоволені подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, у звязку з чим ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року підлягає скасуванню, а провадження по справі необхідно закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України Судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

За приписом пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що на примусовому виконанні Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції перебуває:

1) виконавче провадження №35706468 з примусового виконання виконавчих листів Київського районного суду м. Харкова №6/2018/364/2012/03 від 30 листопада 2012 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу за договором позики в розмірі 1275604,20 грн. (а.с. 6);

2) виконавче провадження №41249407 з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова №640/9128/13-ц від 29 серпня 2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу за договором позики в розмірі 1392846,92 грн. (а.с. 7).

В рамках зазначених виконавчих проваджень державним виконавцем були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 грудня 2012 року та від 03 червня 2014 року, якими накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна. (а.с. 8-9)

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 зареєстрований за цією ж адресою з 05 липня 2006 року.

14 квітня 2014 року філією 21 ПП «Нива-В.Ш.» проведено публічні торги з реалізації майна ОСОБА_1, а саме: автомобіль ВАЗ 21-3, ДНЗ 72614 ХК та 17 квітня 2014 року грошові кошти в розмірі 3870 грн. надійшли на депозитний рахунок Жовтневого ВДВС ХМУЮ.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України, боржник пенсію не отримує.

Постановою державного виконавця від 04 листопада 2014 року накладено арешт на кошти , що містяться на рахунках АТ «УкрСиббанк», ПАТ КБ «ПриватБанк», у тому числі ті, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт грошових коштів.

Для перевірки майнового стану боржника, опису та арешту його майна, 17 квітня 2013 року, 28 серпня 2013 року, 12 жовтня 2015 року та 11 листопада 2015 року державним виконавцем здійснювалися виходи за місцем реєстрації боржника: м. Харків, вул. Пермська, б. 6, кв. 75, але виконавчі дії провести не вдалося, оскільки державному виконавцю було відмовлено у безперешкодному доступі до квартири, про що було складено відповідні акти.

Задовольняючи подання державного виконавця і надаючи йому дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що це є допустимим заходом з метою виконання рішення суду, зважуючи на перешкоди у його виконанні. Судом першої інстанції було встановлено, що житло належить боржнику на праві приватної власності, боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла під час вчинення виконавчих дій.

Судова колегія погоджується з ухвалою суду першої інстанції, оскільки вона прийнята у відповідності з вимогами ст.376 ЦПК України і на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, які мають значення для вирішення цієї справи, наданих державним виконавцем, належних доказів виконавчого провадження, які свідчать про недостатність коштів, виявлених державним виконавцем на банківських рахунках боржника ОСОБА_1, для виконання рішення суду, і наявність перешкод у подальшому вжитті передбачених ст.11, 52 Закону України «Про виконавче провадження» заходів по виконанню рішення суду.

Вимоги апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦПК України, судові рішення викладаються у таких формах: ухвали; рішення; постанови.

Ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання про проникнення до житла боржника не є рішенням суду в розумінні вимог ст. 208 ЦПК України, у звязку з чим посилання ОСОБА_1 на вимоги п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, є помилковим.

Перевірив законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що ухвала судом постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.2.ст. 307, п.1 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п.4.ч.1.ст. 314, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -