Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкод в реєстрації, проживанні та користуванні житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 з вимогами «зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у реєстрації, проживанні та користуванні житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1», що є предметом позову.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач посилається на наступне, що з 2006 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, оскільки чоловік є співвласником квартири АДРЕСА_2, позивач мала намір проживати в цій квартирі після укладання шлюбу, однак один із співвласників квартири ОСОБА_2 , відповідач у справі, чинить їй перешкоди щодо проживання та вільному користуванню квартирою, вчиняє сварки, обмежує доступ в користуванні всіх приміщень квартири, категорично відмовляється надати згоду для проведення реєстрації позивача у цій квартирі, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, просила в позові відмовити, пояснила, що відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_3, зареєстрована та проживає в цій квартирі разом з іншими членами сім'ї. Відповідач заперечує факт набуття позивачем права користування цією квартирою, вважає, що сам факт перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, сином відповідача, не дає право позивачу вселитися та проживати в цій квартирі, при цьому наведені у позовній заяві обставини ґрунтуються на припущеннях, оскільки позивачем не долучено жодних доказів, які мали підтвердити той факт, що відповідач чинить будь-які перешкоди позивачу, яка не є власником квартири, та не набула права користування житловим приміщенням.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшли письмові пояснення щодо обставин, викладених у позовній заяві, за змістом пояснень третя особа вважає позов не обґрунтованим та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Виходячи з положень ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 319 цього ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ст. 328 Цивільного кодексу України)

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 є співвласниками в рівних долях 81/100 частини квартири АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про право владності на житло, видане Дарницьким вагоноремонтним заводом 21 січня 1997 року.

За змістом ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Передбачені законом способи захисту цивільних прав та інтересів закріплені у ст.16 Цивільного кодексу України, суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Виходячи з предмету позову, позивач просить суд зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у реєстрації, проживанні та користуванні житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, посилаючись на правові підстави звернення з такими вимогами до суду на положення ст.ст. 316, 317, 319, 358 Цивільного кодексу Україну та ст. 150 Житлового кодексу УРСР, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем долучено до позовної заяви єдиний документ - свідоцтво про шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 16 червня 2006 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №966).

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту набуття права користування квартирою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, оскільки сам факт перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, співвласником квартири, не можу слугувати безумовною умовою виникнення у позивача права користування належним іншому подружжю майном, яке набуте останнім до укладання шлюбу, при цьому у позовній заяві не міститься посилання на наявність обставин, які давали б підстави вважати, що з боку відповідача ОСОБА_2, одного із співвласників квартири, створюються перешкоди, які обмежують право позивача реалізувати право на користування житлом, ці обставини не доведено позивачем під час розгляду даної справи по суті, та не вставлено судом, в той же час відповідно до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим, обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть спричинити тільки такі дії наймача або членів його сім'ї, що полягають у зловживанні ними своїми правами або неналежному виконанні покладених на них обов'язків і безпосередньо порушують права та законні інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Цивільного кодексу України обов'язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач наголосила на розгляді справи у її відсутності, окремо долучила клопотання про розгляд справи у відсутності позивача (а.с.6), будучи обізнаною про розгляд справи позивач не скористалась правом взяти участь у судових засіданнях, надати докази на підтвердження заявлених позовних вимог та заявити клопотання з дотриманням вимог ст.ст.136, 137 Цивільного процесуального кодексу України.

В той же час, заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про розгляд справи за її відсутності, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. (ст.1 Цивільного процесуального кодексу України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України)

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, як це передбачено ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкод в реєстрації, проживанні та користуванні житловим приміщенням, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, у зв'язку ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.15, 16, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 4, 10, 11, 27, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкод в реєстрації, проживанні та користуванні житловим приміщенням.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я