АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

23 червня 2016 року Суддя Апеляційного суду м. Києва Котула Л.Г., розглянувши заяву уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ" ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. про відстрочення сплати судового збору ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на дії старшого державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Піккар Ю.С., ОСОБА_3 про скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа визнано неподаною і повернуто особі, яка її подала.

15 червня 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ" ВіЕйБі Банк" Славкіна М.А. подала до суду заяву про відстрочення сплати судового збору посилаючись на те, що оскільки діяльність Банку перебуває в процедурі ліквідації , при цьому обставини щодо неплатоспроможності ПАТ " ВіЕйБі Банк" та важкого фінансового становища є загальновідомими і не потребують додаткового доказування, а тому свідчать про обґрунтовану необхідність звільнення уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від сплати судового збору у справах пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Посилання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ" ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. на рішення Європейського суду з прав людини у справі " Креуз проти Польші" від 19 червня 2001 року, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, варто вказати наступне.

Так, дійсно відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Одночасно, у статті 1 цього Закону зазначено, що поняття «рішення» за вказаним законом означає:

а) остаточне рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

б) остаточне рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України;

в) рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

А згідно з частиною першою статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

У наведених вище справах Україна не була стороною, тому положення вказаного рішення Суду не мають прецедентний характер у даній справі та не можуть бути застосовані до правовідносин щодо обчислення судового збору, його сплати, а також звільнення осіб від його сплати, які регулюються національним законодавством України.

Щодо доктринального характеру рішень Суду, то доктринальні положення не є джерелом права за українським законодавством.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Порядок звернення до суду за судовим захистом регулюється нормами ЦПК України. Заявники мають дотримуватись цих норм процесуального закону.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон).

Відповідно до частини 3 статті 2 ЦПК України провадження у цивільних правах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Таким чином, фактичною підставою для відстрочення належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи або звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони, що ускладнює сплату судового збору в зазначеному законодавством розмірі.

Разом з тим, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ"ВіЕйБі Банк" Славкіна М.А. не надала суду доказів в підтвердження такого майнового стану, який дає підстави для відстрочення від сплати судового збору, а ті обставини на які вона посилається не є підставою для задоволення заяви та відстрочення від сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн..

А відтак, заява уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ"ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.82 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Відмовити уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ"ВіЕйБі Банк" Славкіній М.А. у задоволені заяви про відстрочення сплати судового збору.

Суддя