Справа № 344/4728/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1213/2016
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Горблянського Я.Д., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4, представника ГБК-24 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ГБК-24 про порушення прав людини та законодавства, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ГБК-24 про порушення прав людини та законодавства відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що після придбання гаражів № 205 та №187, для вступу в кооператив ГБК -24 ним було сплачено вступний внесок у розмірі 1000 грн. за кожний гараж та подано заяви про включення в списки власників гаражів. Крім того, апелянт неодноразово звертався до голови правління ГБК-24 про видачу довідки та відповідних документів для звернення до міськвиконкому про оформлення права власності.

На думку апелянта суд першої інстанції не врахував, що відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд, продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, вчиняючи від нього інші угоди, що не заборонені законом.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_4 та представник ГБК -24 доводи апелянта заперечили; рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_4, доводи представників, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказував на те, що гаражі № 187 та №205 були придбані ним в колишніх власників, які були членами гаражно-будівельного кооперативу-24. Однак на даний час відповідач чинить їм перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, не видає довідки та відповідні документи для оформлення права власності. У звязку з цим заявив вимогу про визнання права власнсті на гаражі №187 та №205, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 не надав доказів того, що у встановленому законом порядку набув право вланості на гаражі у ГБК-24, крім цього він не є членом гаражно-будівельного кооперативу.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, і підставу позову повинен довести саме позивач.

Статтею 19-1 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно - будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

В п.8 постанови від 28.06.1991 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що: член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

З матералів справи вбачається, що ОСОБА_2 членства в гаражно-будівельному кооперативі у встановленому порядку не набув, оскільки жодних загальних зборів ГБК-24 з приводу виходу з ГБК-24 його попередніх членів ( які були власниками гаражів №№ 187 та 205) та вступу ОСОБА_2 в кооператив не проводилось і зазначену обставнину визнає сам ОСОБА_2

Крім того, з врахуванням вищевказаних норм матеріального права необхідною умовою набуття права власності на гараж, який належить гаражному кооперативу, є повне внесення паю або укладення цивільно- правової угоди з такою особою. Водночас із долучених до матеріалів справи листів-відповідей та звернень вбачається, що необхідних документів до ГБК-24 позивач не подавав, крім цього за особами що володіють гаражами №№ 187 та 205 існує заборгованість по сплаті вступних, про що ОСОБА_2 також був повідомлений.

Виходячи з системного аналізу наведених вимог законодавства та враховуючи зібрані по справі докази, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_7