АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/9097/13-ц 22-ц/774/276/К/16
Справа № 214/9097/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/276/К/16 суддя Прасолов В.М.
Категорія - 52 (ІV ) Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Кучерявої Світлани Олександрівни,

представника третьої особи Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Панадій Світлани Вікторівни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа: Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), третя особа: Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказала, що вона з 01 травня 2001 року була прийнята на роботу на Криворізький металургійний комбінат «Криворіжсталь» (правонаступником, якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), де працювала на різних посадах, остання посада, яку вона займала: спеціаліст управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу (бухгалтерський облік і фінансова звітність) (надалі - спеціаліст УГХіТ ДП (бухгалтерський облік і фінансова звітність). Наказом № 1356/л від 29.10.2013 року була звільнена з підприємства за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно проведено з порушенням встановленої законодавством процедури. Так, на момент її звільнення посада, яку вона займала не була скорочена, звільнено її без згоди профспілки, членом якої вона є, та без врахування переважного права на залишення на роботі як вдови громадянина, смерть якого пов'язана з ЧАЕС, віднесеного до 1-ї категорії постраждалих.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги й в остаточній редакції уточненої позовної заяви від 06.05.2015 року, просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 1356/л від 29 жовтня 2013 про звільнення з підприємства за скороченням штату; поновити її на роботі на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді спеціаліста УГХіТ ДП (бухгалтерський облік і фінансова звітність); стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 107042,86 грн. за 381 день вимушеного прогулу, починаючи з 30 жовтня 2013 року по 06 травня 2015 року.

За заявою позивача ухвалою суду від 21.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №1356/л від 29 жовтня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на роботі на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді спеціаліста УГХіТ ДП (бухгалтерський облік і фінансова звітність). Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі - 247685,04 грн., судові витрати в сумі 229,41 грн. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 344,09 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць - 9340 грн. 92 коп., допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Так, суд першої інстанції не врахував, що порушення вимог ст. 43 КЗпП України відповідачем при звільненні позивача відсутнє, оскільки профспілкою рішення про відмову в дачі згоди на звільнення позивача не обґрунтоване.

Крім того, у своєму рішенні суд вказав на наявність переважного права позивача на залишення на роботі, при цьому не вказав у порівнянні з якими працівниками позивач має таке право, не встановив наявність кваліфікації і продуктивності праці позивача та не зробив порівняння з іншими працівниками, чи порушив вимоги ст. 42 КЗпП України, оскільки відповідно до її змісту порівняння проводиться з іншими працівниками на наявність більшої кваліфікації та продуктивності праці і лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, може прийматися до уваги наявність інших факторів, таких зокрема, як наявність померлого чоловіка громадянина першої категорії, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 та представник третьої особи ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, починаючи з 01 травня 2001 року працювала на Криворізькому металургійному комбінаті «Криворіжсталь», правонаступником, якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на різних посадах, в тому числі перед звільненням й на посаді спеціаліста УГХіТ ДП (бухгалтерський облік і фінансова звітність), є членом ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Наказом від 29.10.2013 року № 1356/л, ОСОБА_1 звільнена за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнена відповідачем з роботи з порушенням ст.ст. 42, 43 КЗпП України, а тому повинна бути поновлена на попередній посаді з виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 01.11.1992 року зі змінами, роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, підставою для видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 став наказ по підприємству № 531 від 19.04.2013 «Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства», яким передбачалось виключення зі штатного розкладу та організаційної структури управління підприємства ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» під-дільниці «УГХіТ ДП» штатною чисельністю 18 одиниць.

Цим наказом зазначалась причина виключення під-дільниці «УГХіТ ДП» з організаційної структури підприємства та скорочення штату працівників, яка полягала в передачі непрофільних для гірничо-металургійного підприємства функцій з харчування працівників та передбачалось, що функції з харчування працівників передаються ТОВ «КорпусГрупп Комтек», яке стало переможцем тендеру на надання цих послуг. (а.с.16,17 т. 1).

Даним наказом передбачалась можливість звільнення працівників за їх згодою за п. 5 ст. 36 КЗпП України по переведенню на роботу до ТОВ «КорпусГрупп Комтек», а також грошові виплати за рахунок власника особам, які виявили бажання звільнитися по переведенню до ТОВ «КорпусГрупп Комтек».

Посада позивача увійшла до переліку 18 одиниць, які були виключені зі штатного розкладу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» шляхом внесення змін до нього, які прийняті 26 квітня 2013 року та діють з 15 липня 2013 року.

29 квітня 2013 року по підприємству відповідача видано наказ № 582 «Про вивільнення працівників», яким наказано виключити з 15.07.2013 року із організаційної структури управління ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із штатного розкладу під-дільницю «УГХіТ ДП», яке включає в себе професійні назви робіт і посад, що маються в ньому, з передачею виконання функцій ТОВ «КорпусГрупп Комтек» на умовах договору про надання послуг. Пунктами 6, 7 наказу № 582 передбачено звільнення вивільнюваних працівників УГХіТ ДП за п. 1 ст. 40 КЗпПУ країни (а.с.18, 19, т. 1).

З вказаними наказами позивач ознайомлена 15 травня 2013 року, що підтверджується її особистим підписом в попередженні № 4 про подальше звільнення з пропозицією іншої роботи й свідчить про дотримання відповідачем двомісячного строку попередження позивача про наступне вивільнення (а.с. 20 т.1).

Позивачу пропонувалася інша робота на підприємстві відповідача із числа наявних вакансій, а також їй було запропоновано звільнитися з підприємства у зв'язку з переведенням в ТОВ «КорпусГрупп Комтек», від чого, позивачка відмовилася, що підтверджується відповідними актами (а.с. 21).

Отже, судом першої інстанції з'ясовано й колегія суддів з цим погоджується, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника в частині його попередження про наступне вивільнення, пропозиції переведення на іншу роботу.

З таким висновком погодився й Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постановленій ним ухвалі по даній справі від 14.01.2015 року № 6-36317св14.

У відповідності та на виконання вимог ч. 4 ст. 338, ч. 3 ст. 345 ЦПК України, розглядаючи справу та перевіряючи законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів враховує висновки і мотиви суду касаційної інстанції, наведені у зазначеній ухвалі, з яких скасовано рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року по даній справі, а останню передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки в ухвалі від 14.01.2015 року № 6-36317св14 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає про порушення судами першої та апеляційної інстанцій, які здійснювали розгляд даної справи, щодо не проведення ними під час її розгляду перевірки дотримання власником або уповноваженим ним органом при звільненні працівника за п.1 ст. 40 КЗпП України положень ст.ст. 42, 43 КЗпП України, та вирішення питання про законність його звільнення в контексті цих норм, колегія суддів під час даного розгляду справи враховує ці висновки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що при звільненні ОСОБА_1 мало місце порушення відповідачем положень ст.ст. 42, 43 КЗпП України.

Проте, погодитися з висновками суду першої інстанції про порушення відповідачем при звільненні ОСОБА_1 її переважного права, передбаченого ст. 42 КЗпП України, а також положень ст. 43 КЗпП України колегія суддів не може й наводить з цього приводу наступні мотиви.

За змістом ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається категоріям працівникам, перелік яких визначено цією статтею, а також іншим категоріям працівників, передбаченим діючим законодавством України.

ОСОБА_1, як вдова померлого громадянина першої категорії, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, мала переважне право на залишенні на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Згідно із змінами до штатного розкладу про скорочення 18 робітників, які прийняті 26 квітня 2013 року та діють з 15 липня 2013 року, зі штатного розкладу Управління підприємства на дільниці Бухгалтерський облік і фінансова звітність виключено під-дільницю «УГХіТ ДП», чисельністю 18 одиниць, до складу яких увійшла й посада позивача (а.с. 47 т.1).

Оскільки посада, яку обіймала позивач ОСОБА_1 на підприємстві відповідача була єдиною, а в інших структурних підрозділах посада спеціаліста Управління громадського харчування і торгівлі Департаменту з персоналу відсутня та скорочення чисельності або штату в цих структурних підрозділах підприємства не відбувалось, працівника ОСОБА_1 не могло бути порівняно з іншими працівниками у відповідності до вимог ст. 42 КЗпП України, так як ніхто з працівників під-дільниці «УГХіТ ДП» з чисельністю 18 одиниць працювати не залишився у зв'язку з її повною ліквідацією, що свідчить про відсутність передбачених законом підстав для здійснення реалізації позивачем ОСОБА_1 переважного права на залишення на робочому місці.

За відсутності змін в організації виробництва і праці у тому ж підприємстві на інших його структурних підрозділах при працевлаштуванні працівника на іншу посаду на цьому ж підприємстві таке право реалізовано працівником бути не може, оскільки обов'язкові умови реалізації такого права, передбачені ст. 42 КЗпП України, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку що посилання суду порушення відповідачем ст. 42 КЗпП України є помилковим.

Крім того, колегією суддів враховується й той факт, що позивач від переведення на вакантні посади відмовилась, оскільки жодної із запропонованих їй вакансій не обрала.

Досліджуючи обставини дотримання відповідачем законних прав працівника ОСОБА_1 при її звільненні в контексті ст. 43 КЗпП України, колегія суддів зазначає.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст.40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частиною 7 вказаної статті, встановлено, що власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації лише у разі, якщо в рішенні про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору немає обґрунтування такої відмови.

Аналогічне правове положення містить й ч.6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності».

Враховуючи те, що позивач є членом створеної на підприємстві первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідач 16 липня та 19 вересня 2013 року звернувся з поданнями до профспілкового комітету ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з підприємства за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗПпУ (а.с. 175-176, 178-180т.1 ).

29 липня 2013 року та 01.10.2013 року на засіданнях президії профкому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Здійснюючи у відповідності до ст. 214 ЦПК України, перевірку та надаючи юридичну оцінку рішенню виборного органу первинної профспілкової організації, суд першої інстанції не врахував того, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

При цьому, оцінка обґрунтованості або ж необґрунтованості такого рішення здійснюється з урахуванням загальних принципів, засад цивільного судочинства та виходячи з лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами».

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі №6-703цс15 від 01.07.2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судом.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом після перевірки судом відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичним обставинам справи, підстав звільнення, ділових і професійних якостей працівника, колегія суддів, відповідно до норм ЦПК України, надала можливість сторонам довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оскільки таке рішення відповідно до ст. 57 ЦПК України є одним із доказів у справі.

Проте, в порушення ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України позивач ОСОБА_1 та представник профспілкового комітету не довели обставин, на які посилалися.

Колегія суддів дійшла висновку, що у справі наявні всі докази на обґрунтування підстав звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗП України, а тому таке звільнення є законним.

Відмовляючи у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України профспілка не врахувала фактичні обставини звільнення. Мотиви відмови у наданні згоди на звільнення позивачки суперечать встановленим обставинам справи.

Як вбачається з рішення виборного органу ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - виписок з протоколу засідань президіуму профкому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 29.07.2013 року та 01.10.2013 року (а.с. 26, 177 т.1) воно не містить достатнього обґрунтування правових підстав незаконності звільнення працівника ОСОБА_1, порушення у зв'язку з цим її прав, а зміст відмови у наданні звільнення обмежується лише загальним переліком нормативних актів, які регулюють відносин між відповідачем та профспілкою, а не працівником, щодо якого вирішується питання про його звільнення.

Не врахувавши змісту рішень виборного органу первинної профспілкової організації, які не містять достатньої обґрунтованої відмови у наданні відповідачу згоди на звільнення ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість подання профспілкового комітету та відсутності у зв'язку з цим права у відповідача звільнити позивача без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Досліджуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія судів дійшла висновку, що судом першої інстанції не вставлено, а профспілковою організацією не підтверджено порушення трудових прав позивача при його звільненні.

Колегією суддів встановлено завчасність, більш ніж за три місяці проінформованість відповідачем профспілки та позивача про таке звільнення працівників, відсутність порушення Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, п.1 ст. 13 Конвенції МОТ № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємства», ст. 22 Закону України «Професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», які не тягнуть правових наслідків при звільненні, відсутність порушень ст. 39 Закону України «Про зайнятість населення», оскільки норми ст. 39 вказаного Закону розповсюджуються на правовідносини, що виникають при здійсненні діяльності суб'єктів господарювання, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні у іншого роботодавця та надають послуги з посередництва у працевлаштуванні.

Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що при звільненні позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України відповідачем повністю дотримано процедуру такого звільнення, визначену законодавством, й жодних порушень законних прав ОСОБА_1 не допущено, у зв'язку з чим підстави для її поновлення на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

За таких обстави колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України у зв'язку з невідповідністю висновків обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів виходить з положень ст. 88 ЦПК України та враховує роз'яснення, наведені Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 35 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року із змінами та доповненнями, й вважає, що оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, то судовий збір в розмірі 2976,88 грн. (а.с 64 т.3), сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги підлягає компенсації на його користь за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п. 4 ч.1, ст.309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2015 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа: Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «АрселорМіттал Кривий Ріг» за рахунок держави сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2976,88 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська