Справа №585/2302/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 22-ц/788/1729/16 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Урожайна країна» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року у справі за позовом заступника керівника Роменської місцевої прокуратури Ковтуна Олександра Миколайовича в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Урожайна країна» про розірвання договорів оренди та визнання недійсними договорів суборенди земельних ділянок,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року заступник керівника Роменської місцевої прокуратури Ковтун О.М. звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив у ході судового засідання , та в обґрунтування своїх вимог зазначив, що наказами Головного управління Держземагентства у Сумській області від 11 грудня 2013 року ОСОБА_3 надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 28,7518 га , 28,6472 га, 38,4931 га, 10,2857 га, 65,3747 га, 12,8815 га та 40,9058 га в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Пустовійтівської та Галківської сільських рад Роменського району Сумської області.

Наказами Головного управління Держземагентства у Сумській області №№ СМ/:04:001/00000910, СМ/:01:001/00000912 від 26 грудня 2013 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 в оренду земельних ділянок на території Пустовійтівської і Галківської сільських рад відповідно та надано в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки, розташовані на території Пустовійтівської сільської ради Роменського району Сумської області, площею 28,6472 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та Галківської сільської ради Роменського району Сумської області площею 38,4931 га (кадастровий номер НОМЕР_2).

Крім того, на підставі цих наказів Головним управлінням Держземагентства у Сумській області, 6.12.2013 видано накази №№ СМ/:04:001/00000911, СМ/:01:001/00000913,СМ/:01:001/00000914,СМ/:01:001/00000915, СМ/:01:001/00000916 про надання в оренду для ведення фермерського господарства п'яти земельних ділянок, площею 28,7518 га (кадастровий номер НОМЕР_3); 10,2857 га (кадастровий номер НОМЕР_4); 65,3747га (кадастровий номер НОМЕР_5); 12,8815 га (кадастровий номер НОМЕР_6);40,9058 га (кадастровий номер НОМЕР_7), розташованих на території Пустовійтівської і Галківської сільських рад Роменського району Сумської області.

13 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагентства у Сумській області та ОСОБА_3 укладено 7 Договорів оренди землі зазначених земельних ділянок, цільове призначення яких - для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення, розташованих на територіях Галківської та Пустовійтівської сільських рад, строком на 21 рік. Пунктом 8.1 Договорів оренди встановлено заборону на зміну цільового призначення без проекту землеустрою. На підставі цих угод реєстраційною службою Роменського міськрайонного управління юстиції в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди, про що зроблено відповідні записи.

Не використовуючи землі, отримані в оренду особисто, 28 лютого 2014 року ОСОБА_3 передав їх у суборенду ТОВ «Урожайна країна» для вирощування сільськогосподарської продукції, уклавши сім договорів суборенди та змінивши таким чином цільове призначення земель, що не передбачено договорами оренди та Класифікацією земель. Вважає, що надані ОСОБА_3 земельні ділянки за цільовим призначенням не використовуються, а фактично використовуються ТОВ «Урожайна країна» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що суперечить чинному законодавству та умовам зазначених договорів, а тому просив розірвати договори оренди земельних ділянок площею 40,9058 га; 12,8815 га, 65,3747 га, 10,2857 га, 38,4931, 28,6472 га, 28,7518, укладені 13.01.2014 року між Головним управлінням Держземагентства у Сумській області та ОСОБА_3, а також визнати недійсними договори суборенди зазначених земельних ділянок, укладені 28 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна». ( т.1 а.с. 4-11, т.2 а.с. 20-23, 54-57)

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року позов заступника керівника Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_5 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 40,9058 га кадастровий номер НОМЕР_7, вартістю 1203680,91 грн., укладений 13 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Сумській області та ОСОБА_3.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 12,8815 га кадастровий номер НОМЕР_6, вартістю 379046,87 грн., укладений 13 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Сумській області та ОСОБА_3

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 65,3747 га кадастровий номер НОМЕР_5, вартістю 1923694,89 грн., укладений 13 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Сумській області та ОСОБА_3

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 10,2857 га кадастровий номер НОМЕР_4, 302663,70 грн., укладений 13 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Сумській області та ОСОБА_3

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 38,4931 га кадастровий номер НОМЕР_2, вартістю 1132685,57 грн., укладений 13 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Сумській області та ОСОБА_3

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 28,6472 га кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 842963,29 грн., укладений 13 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Сумській області та ОСОБА_3

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 28,7518 га кадастровий номер НОМЕР_3, вартістю 846041,21 грн., укладений 13 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Сумській області та ОСОБА_3

Визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 40,9058 га кадастровий номер НОМЕР_7, вартістю 1203680,91 грн., укладений 28 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна».

Визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 12,8815 га кадастровий номер НОМЕР_6, вартістю 379046,87 грн., укладений 28 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна».

Визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 65,3747 га кадастровий номер НОМЕР_5, вартістю 1923694,89 грн., укладений 28 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна».

Визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 10,2857 га кадастровий номер НОМЕР_4, вартістю 302663,70 грн., укладений 28 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна».

Визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 38,4931га кадастровий номер НОМЕР_2, вартістю 1132685,57 грн., укладений 28 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна».

Визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 28,6472 га кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 842963,29 грн., укладений 28 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна».

Визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 28,7518 га кадастровий номер НОМЕР_3, вартістю 846041,21 грн., укладений 28.02.2014 між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна».

Стягнути з ОСОБА_3 та ТОВ "Урожайна країна" на користь прокуратури Сумської області судовий збір по 1378 грн. 00 коп. з кожного. ( т.2 а.с. 81-85)

Не погодившись з рішенням суду представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував тих обставин , що передання ОСОБА_3 в суборенду ТОВ «Урожайна країна» земельних ділянок для вирощування сільськогосподарської продукції які були отримані ним в оренду для ведення фермерського господарства, не є зміною цільового призначення земельних ділянок, оскільки фермерське господарство, яке створено ОСОБА_3 також мало на меті вирощування зернових культур, крім того, доказів щодо використання земель не за цільовим призначенням позивачем суду надано не було. Вказує на те, що договори суборенди укладені між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна» є дійсними та відповідають вимогам ст.203 ЦК України, зареєстровані відповідно до вимог законодавства. Також зазначає, що під час розгляду справи за угодою сторін договори суборенди були розірвані, однак суд не звернув на це увагу та не дав оцінку цим обставинам. ( т.2 а.с. 101-112)

Представник відповідача ТОВ «Урожайна країна» також не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що передання земельних ділянок із земель сільськогосподарського призначення, в межах категорії яких перебувають землі для ведення фермерського господарства, в суборенду для вирощування сільськогосподарської продукції, не є зміною цільового призначення земельних ділянок, оскільки фермерське господарство , яке створено ОСОБА_3 також створено з метою вирощування зернових культур, тобто для вирощування сільськогосподарської продукції. Крім того, суд не врахував, що відповідно до умов договору оренди мав право передавати землю у суборенду і тому ОСОБА_3 не були порушені істотні умови договору оренди землі, а договори суборенди земельних ділянок обмежуються умовами договорів оренди та не суперечать їм, укладені у письмовій формі, пройшли реєстрацію, а тому відповідають вимогам ст.. 203 ЦК України . Крім того, зазначає в скарзі, що суд не взяв до уваги той факт, що 29.07.2016 року договори суборенди були достроково розірвані та між ОСОБА_3 і ТОВ були підписані відповідні угоди. ( т.2 а.с. 94-100)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що надані ОСОБА_3 земельні ділянки за цільовим призначенням не використовуються, а перебувають у користуванні ТОВ «Урожайна країна» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто зі зміною цільового призначення, чим порушено вимоги абз.1 ч.2 ст.25 Закону України «Про оренду землі», що є підставою для розірвання договору оренди землі. Крім того, передача ОСОБА_3 земельних ділянок в суборенду ТОВ «Урожайна країна» можливе лише без зміни її цільового призначення, тобто зміст договорів суборенди суперечить вимогам ст.8 Закону України «Про оренду землі», що є підставою для визнання договорів суборенди недійсними.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він є законним, обґрунтованим, відповідає матеріалам справи та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі наказів Головного управління Держземагенства у Сумській області від 11 грудня 2013 року надано дозволи ОСОБА_3 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства (код цільового призначення згідно класифікації видів цільового призначення земель - 01.02) та про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх в оренду від 26 грудня 2013 року, де також зазначено, що землі надаються ОСОБА_3 в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель державної власності за межами населеного пункту на території Пустовійтівської сільської ради та Галківської сільської ради Роменського району Сумської області (код цільового призначення згідно класифікації видів цільового призначення земель -01.02). ( т.1 а.с. 12-18, 19-25)

13 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Сумській області та ОСОБА_3 було укладено 7 договорів оренди землі, відповідно до умов яких ОСОБА_3 отримав в оренду наступні земельні ділянки: 40,9058 га (кадастровий номер НОМЕР_7) вартістю 1203680,91 грн.; 12,8815 га (кадастровий номер НОМЕР_6) вартістю 379046,87 грн., 65,3747 га (кадастровий номер НОМЕР_5) вартістю 1923694,89 грн., 10,2857 га (кадастровий номер НОМЕР_4) вартістю 302663,70 грн., 38,4931 га (кадастровий номер НОМЕР_2) вартістю 1132685,57 грн., 28,6472 га (кадастровий номер НОМЕР_1) вартістю 842963,29 грн., 28,7518 га (кадастровий номер НОМЕР_3) вартістю 846041,21 грн., що також підтверджується актами про погодження встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийомки-передачі межових знаків, актами приймання-передачі земельних ділянок , витягами про нормативну оцінку земельної ділянки. ( т.1 а.с. 26-88)

Згідно умов договорів оренди ( п. 5.2 ) цільове призначення земельних ділянок - для ведення фермерського господарства.

Пунктом 5.3 Договорів оренди, яким визначено умови збереження стану об'єкта, передбачено, що Орендар зобов'язаний використовувати взяту в оренду земельну ділянку за цільовим призначенням.

Пунктом. 8.1 Договорів оренди встановлено заборону Орендарю на зміну цільового призначення без проекту землеустрою.

Згідно з п.9.4 Орендар земельної ділянки зобов'язаний приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Пунктом 12 договорів передбачена можливість передачі орендарем земельних ділянок у суборенду без зміни цільового призначення.

У технічній документації, доданій до Договорів оренди, а саме з Ситуаційного плану та експлікації земельних угідь зазначено код цільового призначення земельних ділянок 01.02- для ведення фермерського господарства. (т.1 а.с. 32, 42, 52, 60, 70, 77, 85)

28 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна» були укладені договори суборенди, відповідно до умов яких вищеназвані земельні ділянки були передані ОСОБА_3 в суборенду ТОВ "Урожайна країна". Договори суборенди були зареєстровані належним чином, що підтверджується витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. ( т.1 а.с. 89-141)

Згідно п.5.1 Договорів суборенди цільове призначення земельної ділянки визначено як - землі сільськогосподарського призначення.

Пунктом 5.2 Договорів суборенди обумовлено, що земельна ділянка передається в суборенду для вирощування сільськогосподарської продукції. У той час як в Актах приймання-передачі земельних ділянок, які є додатком до Договорів суборенди вказується, що ТОВ "Урожайна країна" прийняло в суборенду землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 5.3 Договорів суборенди, визначено умови використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Пунктом 8.1 Договорів суборенди встановлено заборону на зміну цільового призначення.

Згідно п.п. 9.4 Договорів суборенди суборендар земельної ділянки зобов'язаний приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором; виконувати встановлені щодо об'єкта суборенди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором суборенди землі.

Як вбачається з матеріалів справи спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу оренди земельної ділянки, що є державною власністю.

За змістом ч. 2ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Як передбачено ч.1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, а орендодавець відповідно до ч. 1 ст. 24 цього Закону має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати.

За змістом ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» правовим наслідком невиконання орендарем обов'язків користування орендованою земельною ділянкою згідно з умовами договору оренди землі є припинення такого договору шляхом його розірвання.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 12.02.2014 року у справах № 6-161цс13, № 6-166цс13 яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм матеріального права.

Цивільним законодавством визначено також й інші підстави розірвання договору найму (оренди).

Так, згідно ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

Аналогічне правове положення щодо обов'язковості згоди орендодавця на передання земельної ділянки орендарем в суборенду містить й ч.6 ст. 93 ЗК України.

Згідно з ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Умовами укладених між сторонами договорів оренди землі від 13 січня 2014 року ( п. п. 5.1,5.2) передбачено, що в оренду ОСОБА_3 передаються земельні ділянки державної власності які відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства.

Права й обов'язки сторін договору оренди визначені у договорах оренди, у відповідності до п.п. 9.3., 9.4., 12 яких , орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди, може передавати земельні ділянки у суборенду без зміни цільового призначення, а також зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Разом з тим умовами укладених між сторонами договорів оренди землі ( п. 8.1.) встановлено заборону Орендарю на зміну цільового призначення земельних ділянок без проекту землеустрію.

Таким чином, передача ОСОБА_3 орендованих ним земельних ділянок у суборенду може буди здійснена ним без зміни цільового призначення, а якщо ці вимоги порушені, то це є суттєвим порушенням орендарем умов договорів оренди щодо користування земельними ділянками наданими в оренду і є підставою для розірвання укладеного договору оренди.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору оренди, прокурор зазначив, що надані відповідачу ОСОБА_3 земельні ділянки для ведення фермерського господарства за цільовим призначенням ним не використовувалися, а фактично використовуються ТОВ «Урожайна країна» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі договору суборенди і зміна цільового призначення земельних ділянок була проведена без погодження проекту землеустрію.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 не надавав доказів, що він під час укладання договорів суборенди звертався до Орендодавця за дозволом на зміну цільового призначення земельних ділянок і така згода ним була отримана та був зроблений відповідний проект землеустрію, як передбачено умовами договорами оренди та ЗК України.

А тому, встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_3 не використовував отримані ним земельні ділянки у відповідності до умов укладених ним договорів оренди, не звертався до Орендодавця за дозволом про зміну цільового призначення земельних ділянок і не отримавши таку згоду передав орендовані земельні ділянки у суборенду ТОВ «Урожайна країна» із зміною цільового призначення , що суперечить умовам укладених договорів оренди земельних ділянок та вимогам діючого законодавства і у відповідності до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для його розірвання.

Вказаний висновок суду також узгоджується із нормами цивільного законодавства, якими врегульовано загальні підстави розірвання договору, а тому доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3, щодо відсутності з його боку порушення істотних умов договору оренди , є безпідставними та до уваги колегією суддів не приймаються.

Статтею 19 ЗК України закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з ч.1 ст. 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрію щодо їх відведення.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Тому, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Землями сільськогосподарського призначення згідно з частиною першою статті 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Статтями 31, 33-37 цього Кодексу встановлений правовий режим видів використання сільськогосподарських земель.

Правовий режим земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначається статтею 31 ЗК України, відповідно до частини першої якої встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Різний правовий режим земель, що відводяться для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земель, що відводяться для фермерського господарства, додатково підтверджується положеннями статті 122 ЗК, якою встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, які також обумовлені особливостями кожного виду використання земельної ділянки.

При цьому абзац другий частини п'ятої статті 20 ЗК України встановлює обов'язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель, земельні ділянки сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою.

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.

ЗК України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів для ведення фермерського господарства.

Згідно з частиною другою статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок держаної власності проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрію щодо відведення земельних ділянок та передачі цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст.. 122 цього Кодексу.

Обов'язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК України).

Отже, зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обов'язкового дотримання механізму такої зміни, визначеного законом.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 08 квітня 2015 року в справі № 6-32цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм матеріального права.

Як вбачається з досліджених договорів оренди, відповідачу ОСОБА_3 були передані в оренду земельні ділянки які відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства. Також відповідно до умов договорів оренди земельних ділянок , орендарю ОСОБА_3 встановлено заборону на зміну цільового призначення без проекту землеустрою.

Згідно умов договорів суборенди, укладених між ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна»( п. 5.2), а також актів приймання-передачі земельних ділянок до договорів суборенди, земельні ділянки були передані в суборенду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та вирощування сільськогосподарської продукції.

Однак відповідачами ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна» , всупереч вимогам вищевказаного законодавства не було здійснено заміну виду використання земельної ділянки у встановленому законом порядку.

Тому доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна» з проводу того, що передання земельних ділянок із земель сільськогосподарського призначення, в межах категорії яких перебувають землі для ведення фермерського господарства, в суборенду для вирощування сільськогосподарської продукції, не є зміною цільового призначення земельних ділянок, і не потребує розробки проекту відведення земельної ділянки по зміні її цільового призначення, колегія суддів відхиляє та до уваги не приймає, як такі що не ґрунтуються на Законі.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та ТОВ «Урожайна країна» щодо дійсності укладених договорів суборенди також не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки порушення істотних умов договору оренди ОСОБА_3, а саме зміна цільового призначення земельних ділянок, суперечить вимогам ст.. 8 Закону України «Про оренду землі», а також умовам договору оренди і є підставою для розірвання договорів оренди і як наслідок недійсності договорів суборенди відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України .

Доводи апеляційних скарг з приводу того, що суд не взяв до уваги ті обставини, що договори суборенди розірвані за угодою сторін , а земельні ділянки повернуті орендарю, є також безпідставними, оскільки ці обставини належним чином не підтверджені відповідачами, і як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції відповідачами не було надано будь-яких доказів того, що Реєстраційною службою були припинені речові права суборенди земельних ділянок.

Інші доводи апеляційних скарг також правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, оскільки відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, а переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Урожайна країна» відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -