Справа №591/1694/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1048/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, третя особа Перша Сумська державна нотаріальна контора

про зняття арешту з квартири,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 травня 2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 жовтня 2005 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належала ОСОБА_5, право власності було зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «СМБТІ». ОСОБА_5 помер 29 червня 2008 року. ОСОБА_5 був батьком позивача. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 2187 від 30 липня 2009 року, було відмовлено представнику ОСОБА_3 ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру, так як на неї накладено арешт слідчими органами. Аналогічна постанова державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори винесена 25 вересня 2014 року. Мається не закрита кримінальна справа № 05291057, яка була порушена за фактом того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у період з 2002 по 2003 роки укладали та здійснювали незаконні угоди щодо переміщення через державний кордон громадянок України з метою їх сексуальної експлуатації. Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000003 від 03 січня 2013 року за лзнаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 чт. 149 КК України та перебуває у провадженні слідчого управління ГУ НП України в Сумській області. Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, виданого 13 січня 2011 року, на квартиру, яка розташована за адресою в АДРЕСА_2 накладено обтяження арешт нерухомого майна. Підставою цього, зазначено постанову про накладення арешту на майно б/н від 21 липня 2009 року старшого слідчого в ОВС СУ УМВС ОСОБА_7 У ОСОБА_7 власником квартири зазначено ОСОБА_3, код НОМЕР_1, місцезнаходження якого невідоме, перебуває у розшуку. Кримінальне провадження № 0000003 перебуває у провадженні СУ ГУ НП в Сумській області.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦК ст. 321 України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки викладені в рішенні.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарзі про те, що судом першої інстанції неправильно витлумачено правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26 цс 13 є необґрунтованими. При ухваленні рішення судом не було порушено норм матеріального та процесуального права.

Ствердження представника позивача в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_3 не має права власності на вказану квартиру, воно не може бути реалізоване шляхом прийняття спадщини бо на квартиру накладено арешт висновків суду не спростовують. З матеріалів справи, а саме з ОСОБА_7 з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, вбачається квартира № 192 за адресою в м. Суми по пр. М. Лушпи, 31 належить ОСОБА_3 та на дану квартиру накладено арешт. ОСОБА_8 є належним доказом по справі.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що кримінальне провадження відносно позивача не закрите, перебуває в провадженні СУ ГУ НП України в Сумській області, воно не завершене і рішення по ньому н прийняте, а тому у суду немає підстав для зняття арешту з вказаної квартири.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що причетність ОСОБА_3 до скоєння злочину правоохоронними органами не доведена, а тому арешт квартири порушує права спадкоємця та створює перешкоди щодо володіння і розпорядження ним не є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно розяснень викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено, з додержанням вимог матеріального та процесуального права

У звязку з цим апеляційну скаргу на рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: