Справа №573/1146/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1828/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 07 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю, -

в с т а н о в и л а:

09 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що з 1996 року його бабуся ОСОБА_6 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті. За вказаною адресою вона зареєстрована не була. Забудовником та власником зазначеного будинку була ОСОБА_7, яка померла 10.02.1993 року та проживала на день смерті зі своєю дочкою ОСОБА_8 Його бабуся ОСОБА_6, яка відкрито проживала у вказаному будинку, заволоділа ним на законних підставах, придбавши його у 1996 році у власність від сімї ОСОБА_9, що було оформлено розпискою. Під будинком знаходиться земельна ділянка 0,03 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд і 0,3 га для ведення особистого підсобного господарства, які рішенням Вирівської сільської ради від 28.09.1993 року були передані ОСОБА_8 у приватну власність. На даний час у с. Вири Білопільського району Сумської області у буд. 60 по вул. 1 Травня, як спадкоємець після смерті бабусі проживає він разом з дружиною і дочкою, однак за вказаною адресою вони не зареєстровані. Будинок ними газифікований, виконані ремонтно-будівельні роботи. Таким чином, ОСОБА_6, починаючи з 1996 року, тобто 20 років, відкрито та безперервно із сімєю використовувала вказаний житловий будинок, систематично сплачувала комунальні послуги та підтримувала будинок у належному стані. Тому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 60 по вул. 1 Травня у с. Вири, який складається з будинку з прибудовою загальною площею 65,60 кв.м і з надвірних будівель, та визнати право власності на земельну ділянку площею 0,03 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і погосподарських споруд площею 0,30 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані під вказаним будинком.

Рішенням суду від 07 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не була встановлена незаконність набуття ним права власності на спірний будинок і земельну ділянку, а тому відповідно до ст. 328 ЦК України він є правомірним набувачем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_10, представника Вирівської сільської ради ОСОБА_11, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно погосподарської книги Вирівської сільської ради будинок, який знаходиться за адресою с. Вири, вул. 1 Травня, 60, Білопільського району Сумської області побудований до 1992 року. Забудовником та власником будинку являється ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 10.02.1993 року. На день смерті вона була зареєстрована і проживала з дочкою ОСОБА_8 в с. Вири Білопільського району Сумської області. Остання здійснила поховання матері і фактично прийняла спадщину (а. с. 13; 91). Спадкова справа після померлої ОСОБА_7 не заводилася (а. с. 48; 108).

Згідно витягу з рішення Вирівської сільської ради від 28 вересня 1993 року ОСОБА_8 були передані у приватну власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) 0,03 га та для ведення особистого господарства 0,30 га (а. с. 123).

Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, виданих відділом Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області 12 травня 2016 року, власником вказаних вище земельних ділянок зазначена ОСОБА_8 (а. с. 31; 32).

Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_8 на постійне місце проживання забрав до себе син ОСОБА_5 04.07.2010 року вона померла (а. с. 91; 112). Після її смерті 23 грудня 2010 року Великописарівською районною державною нотаріальною конторою Сумської області заведена спадкова справа. Заяви про прийняття спадщини подали її сини: ОСОБА_5, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а. с. 187-198).

ОСОБА_6 є бабою позивача ОСОБА_3 (а. с. 8-11). 02.03.2013 року вона померла (а. с. 12). Усе своє майно вона заповіла своїй донці ОСОБА_4, яка є матірю позивача (а. с. 8; 57). Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 була заведена за заявою ОСОБА_4 26 листопада 2013 року остання отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну померлій земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 17-18; 50-77).

За інформацією Вирівської сільської ради ОСОБА_6 з 1996 року та до дня смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але зареєстрована за вказаною адресою не була (а. с. 6-7). Після її смерті доглядав за будинком та користувався присадибною ділянкою її онук ОСОБА_3 На даний час він фактично проживає у зазначеному житловому будинку разом з дружиною ОСОБА_14 та дочкою ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, за даною адресою вони не зареєстровані (а.с. 19;20). ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: с. Вири, вул. 1-Травня, 67 (а. с. 4).

З наявної у матеріалах справи копії розписки вбачається, що ОСОБА_5 16.07.2007 року в присутності двох свідків отримав від ОСОБА_6 в рахунок плати за будинок, що знаходиться по вул. 1 Травня, 60 в с. Вири, гроші в сумі 5500 грн. Підстава для отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_6 плати за будинок у розписці не вказана (а. с. 14). ОСОБА_5 помер 09 липня 2016 року (а. с. 111).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на будинок та земельні ділянки за набувальною давністю відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За розясненнями п.п. 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, повязаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

З огляду на положення статті та розяснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

При зверненні до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю позивач ОСОБА_3 посилається на те, що він є спадкоємцем померлої ОСОБА_6, яка була його бабусею і з 1996 року відкрито і безперервно використовувала спірний житловий будинок, а тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 344 ЦК України, він як особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Проте, як вбачається з матеріалів справи спадкоємицею померлої 02.03.2013 року ОСОБА_6 є мати позивача ОСОБА_4, яка 26 листопада 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а. с. 50-77). ОСОБА_3 фактично проживає з родиною за адресою: вул. 1 Травня, буд. 60, с. Вири лише з 2013 року, що він також підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду (а. с. 9).

Окрім того, у попереднього власника спірного майна ОСОБА_7 була спадкоємець її донька ОСОБА_8, яка прийняла спадщину, не оформила її та згодом померла. Але у неї також є спадкоємці сини ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_13, які прийняли спадщину після смерті матері.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином на даний час є особи, яким належить спірне майно, на яке позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, але вони не є відповідачами за його позовом.

Отже, вирішуючи спір, суд відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та в межах доказів, наданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивачем не доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, що передбачено положеннями ст. 344 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують. Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -