АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

17 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді: Кирилюк Г.М.,

суддів: Музичко С.Г., Рейнарт І.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту та договору поруки недійсними, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року,

встановила:

26.11.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ПАТ «Укрсиббанк», в якому просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 10.08.2007 року та договір поруки №133002 від 10.08.2007 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 10.08.2007 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 768 ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. В цей же день з відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

При цьому у представника банку не було відповідних повноважень на укладення кредитного договору, що у відповідності до ч.1, 2 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Оскільки недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, договір поруки також підлягає визнанню недійсним.

У квітні 2015 року представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з заявою, в якій просив замість вказаного відповідача залучити до участі в справі його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

Посилався на ті підстави, що 08 грудня 2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними зобов'язаннями, яке виникло на підставі спірного кредитного договору (а.с.34).

За згодою представника позивача судом першої інстанції замінено відповідача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

17.05.2016 р. ОСОБА_1 змінила підстави позову.

Посилалась на те, що договір про надання споживчого кредиту з боку банку був підписаний ОСОБА_4, який не був керівником відповідача чи іншим органом управління, якому Статутом надавались такі повноваження, та оскільки до договору не було надано довіреності на право вказаної особи підписати договір від імені відповідача, останній відповідно до ст.203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Крім цього, постановою Правління НБУ № 664 від 02.10.2015 року у ПАТ «Дельта Банк» було відкликано банківську ліцензію, а тому у останнього були відсутні підстави для нарахування та отримання процентів, кредиту, комісій за договором про надання споживчого кредиту, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 203, 277 ЦК України.

Погашення кредиту в іноземній валюті з 16.10.2011 р. заборонено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 р. З 16.10.2011 р. відповідач не змінив умови договору щодо валюти кредиту, що є несправедливим, чим порушив ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пункт 1.3.5 кредитного договору підлягає визнанню недійсним, оскільки сплата банку комісії за видачу кредиту у розмірі 20 доларів США не відповідає п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 р. №168, а списана сума в розмірі 20 дол. США підлягає поверненню.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Висновок суду першої інстанції відповідає встановленим фактичним обставинам справи, наданим в судовому засіданні доказам та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, договір про надання споживчого кредиту №0 від 10 серпня 2007 р. було укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 (а.с.3)

10 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №133002 (а.с.5).

У зв'язку з реєстрацією шлюбу 02 липня 2008 року прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_1 (а.с.7).

Позивач не довела, що на момент вчинення спірного правочину у особи, яка його підписала від імені Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

На спростування вказаного доводу суду надано нотаріально посвідчену довіреність від 27 грудня 2006 року, відповідно до якої АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника Київського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_7, який діє на підставі Положення про Київський регіональний департамент АКІБ «УкрСиббанк» та на підставі довіреності, посвідченої 21.12.2006 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 6310, цією довіреністю уповноважує начальника відділення №768 акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», яке є підконтрольним Київському регіональному департаменту АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_4 вчиняти правочини від імені АКІБ «УкрСиббанк» на території міста Києва та Київської області України, в тому числі правочини з надання кредитів ( в національній та іноземній валютах) юридичним (крім банків) і фізичним особам (а.с.149).

У вказаній довіреності чітко визначено юридичні дії, які належить вчиняти повіреному, дії щодо надання кредиту фізичним особам є правомірними, конкретними та здійсненними, що підтверджується фактом видачі позичальнику кредитних коштів.

Заборони на надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України станом на момент вчинення правочину не було, а тому доводи апеляційної скарги про недійсність договору з огляду на необхідність погашення кредиту та сплати відсотків в іноземній валюті є необґрунтованими.

За ч. 1 ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять повністю (універсальне) або частково (сингулярне правонаступництво) процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних або встановлених судом правовідносин майнового характеру.

Для настання процесуального правонаступництва правонаступник (особа, яка бажає вступити у процес) має довести суду своє право на зайняття процесуального становища суб'єкта, якого він заміняє. Доказом можуть бути рішення суду, статут, свідоцтво про право на спадщину, інші документи, які підтверджують перехід прав та обов'язків у матеріальних правовідносинах, що є предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наявність сингулярного правонаступництва у даній справі підтверджується витягом з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець), за умовами якого продавець погоджується продати ( відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі.

Разом з тим, відкликання банківської ліцензії на надання фінансових послуг у ПАТ «Дельта банк» не може свідчити про наявність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, укладеного з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Доказів відсутності вказаної ліцензій у Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» станом на час укладення спірного договору суду надано не було.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку доводам позивача щодо недійсності пункту 1.3.5 договору, згідно якого позичальник сплачує банку комісію у національній валюті за видачу кредиту в розмірі 20 доларів США, що за курсом НБУ станом на день видачі кредиту становить 101 грн.

Доказів того, що вказаною умовою договору були порушені права позивача, як споживача банківських послуг, суду надано не було.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10.08.2007 року. та похідного від нього договору поруки № 133002 від 10.08.2007 року.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді

Справа №22-ц/796/13744/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.