Справа № 304/467/16-ц
Провадження № 2/304/207/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2016 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Шешені М. О.,
при секретарі - Гарайдич Р.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 24 червня 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народилася одна дитина, а саме донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки спільне життя у них не склалося, тому згодом рішенням Перечинського районного суду від 21 грудня 2011 року по справі №2-323/11 шлюб між ними було розірвано та після розірвання шлюбу дочку залишено проживати разом з позивачкою. Разом з цим, рішенням Перечинського районного суду від 22 лютого 2012 року по справі №708/143/2012 постановлено утримувати з відповідача аліменти на утримання дитини, а саме доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менші ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, з моменту винесення судового рішення про розірвання шлюбу по сьогоднішній день відповідач не сплачує жодних аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, не підтримує жодних зв'язків з останньою, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та не займається її вихованням. Підтвердженням того, що відповідач ухиляється від сплати аліментів є довідка-розрахунок заборгованості від 09 грудня 2015 року №1-465/15, видана державною виконавчою службою Перечинського РУЮ, у відповідності до якої заборгованість по сплаті аліментів становить 16 109,66 грн. Крім цього, не зважаючи на те, що дочка ОСОБА_4 навчається в школі, відповідач жодного разу не відвідав навчальний заклад, не цікавився успішністю дитини та виконанням навчальної програми. На даний момент ОСОБА_1 має намір виїздити з дочкою за кордон для відпочинку та оздоровлення, для забезпечення всебічного духовного та фізичного розвитку дитини, однак батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 створює перешкоди для виїзду доньки за кордон, оскільки відмовляється надати дозвіл для виїзду за кордон. Оскільки позивачка вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, які покладені на нього законом, жодним чином не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує доньку вдома та в дошкільному навчальному закладі, тому просить позов задовольнити.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з'явився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони з 24 червня 2008 року перебували у шлюбі, від якого у них народилося одна дитини, а саме донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції в Закарпатській області серії НОМЕР_1 від 22 липня 2008 року.
Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 21 грудня 2011 року по справі №2-323/11 шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 24 червня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №24 розірвано, а доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 після розлучення залишено проживати при матері ОСОБА_1. Крім цього, рішенням Перечинського районного суду від 22 лютого 2012 року по справі №708/143/2012 постановлено утримувати з відповідача аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менші ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
Разом з цим встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з моменту винесення судового рішення про стягнення аліментів по сьогоднішній день не сплачує жодних аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, не підтримує жодних зв'язків з останньою, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та не займається її вихованням. Підтвердженням того, що відповідач ухиляється від сплати аліментів є довідка-розрахунок заборгованості від 09 грудня 2015 року №1-465/15, видана державною виконавчою службою Перечинського РУЮ, у відповідності до якої заборгованість по сплаті аліментів становить 16 109,66 грн.
Крім цього встановлено, що на даний момент ОСОБА_1 має намір виїздити з дочкою за кордон для відпочинку та оздоровлення, для забезпечення всебічного духовного та фізичного розвитку дитини, однак батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 створює перешкоди для виїзду доньки за кордон, оскільки відмовляється надати дозвіл для виїзду за кордон.
Разом з цим, орган опіки та піклування Перечинської райдержадміністрації, згідно висновку №3-09/05-13 від 31 березня 2016 року, вважає за доцільне надати згоду на позбавлення батьківських прав гр.ОСОБА_2, відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків.
Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».
У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».
Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно статті 11 цього ж Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч.1 та 2 статті 12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Разом з цим, згідно п.1 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
З урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач ОСОБА_2 не бере ані матеріальної ані будь-якої іншої участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, про її підготовку до самостійного життя, належним чином не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому суд вважає, що відповідач фактично ухиляється від виконання ним своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав щодо його доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Разом з цим, суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ч.1 ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.88 ЦПК України.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.51 Конституції України, Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 155, 164, 165 СК України, ст.ст.10,11,60,209, 212,214-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав щодо доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, сплачений судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят один) грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Головуючий: Шешеня М. О.