Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 квітня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк» (далі - АТ «Індустріально-Експортний банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариством «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді АгрікольБанк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір. Крім того, 27 червня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір. Вказані вище кредитні зобов'язання були забезпечені іпотечним договором, укладеним 20 травня 2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та приватним підприємством «ПРО-ІСТЕЙТ» (далі - ПП «ПРО-ІСТЕЙТ»). Разом з тим, ПАТ «Креді Агріколь Банк» уклало з позивачами договір, відповідно до умов якого останні визнали заборгованість за вказаними вище кредитними договорами, яка для ОСОБА_3 становить 389 726 доларів США, а для ОСОБА_4 - 380 295 доларів США. 25 травня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. вчинила виконавчий напис за реєстровим № 2328, згідно з яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: виділені в натурі нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, що належать на праві власності ПП «ПРО-ІСТЕЙТ» та за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задовольнити вимоги ПАТ «Креді АгрікольБанк», зокрема, до ОСОБА_4 у розмірі 357 933,75 доларів США, а до ОСОБА_3 у розмірі 388 331,72 доларів США. Виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на момент його вчинення заборгованість за кредитними договорами є спірною, а позичальникам не було надіслано повідомлення щодо дострокового погашення усієї суми заборгованості та звернення стягнення на майно. Також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 25 травня 2015 року за реєстровим № 2328.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 25 травня 2015 року за реєстровим № 2328, таким, що не підлягає виконанню. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 25 травня 2015 року за реєстровим № 2328, таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. У решті рішення місцевого суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_7, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог в частині визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню, суд апеляційної інстанції виходив із того, що виконавчий напис вчинено за умови безспірної заборгованості, надані нотаріусу документи повністю підтверджують факт отримання грошових коштів в кредит, факт визнання позивачами наявності та розміру заборгованості, за формою і змістом виконавчий напис нотаріусу відповідає вимогам закону.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 24 квітня 2008 року АТ «Індустріально-Експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 350 000 доларів США зі сплатою 12,23 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості 23 квітня 2028 року.

На таких же умовах 27 червня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір.

20 травня 2014 року позивачі та ПАТ «Креді Агріколь Банк» уклали договір, згідно умов якого сторони визначили суму заборгованості за раніше укладеними кредитними договорами, що становить для ОСОБА_3 - 389 726 доларів США, а для ОСОБА_4 - 380 295 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаних кредитних договорах, між банком та ПП «ПРО-ІСТЕЙТ» було укладено іпотечний договір від 20 травня 2014 року, згідно умов якого останнє передало в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: виділені в натурі нежитлові приміщення по АДРЕСА_1.

25 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 2328, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно: виділені в натурі нежитлові приміщення, які знаходяться по АДРЕСА_1, що належать на праві власності ПП «ПРО- ІСТЕЙТ», та за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задовольнити вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_4 у розмірі 327 536,90 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України (далі - НБУ) станом на 28 квітня 2015 року становить 7 500 124,99 грн., - заборгованість за кредитом, та 30 396,85 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2015 року становить 696 044,25 грн., - заборгованість за процентами, а всього - 357 933,75 доларів США; до ОСОБА_8 - 337 153,32 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2015 року становить 7 720 327,21 грн., - заборгованість за кредитом, та 51 178,40 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2015 року становить 1 171 911,92 грн., - заборгованість за процентами, а всього - 388 331,72 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно з підпунктом 2.3 п. 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Як убачається з повідомлення-вимоги, яке було направлено боржникам та іпотекодавцю, вона стосується невиконання умов кредитних договорів від 24 квітня 2008 року та 27 червня 2008 року, укладених між АТ «Індустріально-Експортний банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, внаслідок чого станом на 28 січня 2015 року загальна прострочена заборгованість позичальників за договорами становить 770 021 доларів США (а. с. 84).

При укладанні договору про визнання заборгованості від 20 травня 2014 року, ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визначили та встановили фіксовану суму заборгованості за раніше укладеними кредитними договорами, що становить для ОСОБА_3 - 389 726 доларів США, для ОСОБА_4 - 380 295 доларів США, а починаючи з квітня 2014 року і далі щонайменше щомісячно до 20 числа кожного місяця, позичальники зобов'язані сплачувати на користь банку в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами суму, що становить не менше ніж 3 000 доларів США. Банк зобов'язується не збільшувати суму боргу позичальників, про що зазначено в цьому договорі, шляхом припинення нарахування процентів, комісій та неустойки (а. с. 55).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У позовних вимогах ОСОБА_3, ОСОБА_4 також послалися на договір про визнання заборгованості від 20 травня 2014 року (а. с. 55).

Разом з тим, надана банком копія повідомлення-вимоги (а. с. 84) стосується невиконання умов кредитних договорів від 24 квітня 2008 року та 27 червня 2008 року, а не діючого договору від 20 травня 2014 року, який укладений між сторонами.

Крім того, у розрахунку заборгованості, доданого до заяви про вчинення виконавчого напису зазначено, що заборгованість перед банком у ОСОБА_4 складається з: простроченої заборгованості - 327 536,90 доларів США, прострочених відсотків (при реструктуризації) - 27 104,76 доларів США, прострочених відсотків - 3 292,09 доларів США; а у ОСОБА_3 складається з: простроченої заборгованості - 337 153,32 доларів США, прострочених відсотків (при реструктуризації) - 25 075,21 доларів США, прострочених відсотків - 26 103,19 доларів США.

Так, заява про вчинення виконавчого напису (а. с. 85) містить загальний перелік сум, складові, які не збігаються із сумою, визначеною в договорі про визнання заборгованості від 20 травня 2014 року, зокрема в цьому договорі вказано, що відсотки не нараховуються. Однак у заяві про вчинення виконавчого напису, вказано, що з 20 листопада 2014 року позивачі не сплачують борг і станом на 28 квітня 2015 року він становить 746 265,47 доларів США, в який також входить заборгованість за відсотками.

Разом з тим, судом не досліджено кредитного договору від 27 червня 2008 року, укладеного між АТ «Індустріально-Експортний банк» та ОСОБА_4, на який у повідомленні-вимозі посилається банк, оскільки такий у матеріалах справи відсутній.

Наявність різних періодів стягнення за різними договорами, а також стягнення відсотків за вищезазначеними кредитними договорами, спростовує висновки суду про безспірність заборгованості боржника.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справи, не спростував належними та допустимими доказами доводи сторін по суті позову, не перевірив безспірність заборгованості та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвалене апеляційним судом рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська