Справа № 739/1757/16-ц
Провадження № 2/739/426/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"25" листопада 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідачка) про стягнення втрат від знецінення внаслідок інфляції коштів отриманих за договором позики у розмірі 3 713 грн. 37 коп. та процентів від простроченої суми за договором позики у розмірі 15 525 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 липня 2014 року він надав своїй знайомій ОСОБА_2 у позику грошові кошти у сумі 6 210 грн., які та зобовязалася повернути до 20 липня 2014 року, про що останньою було складено розписку. У визначений строк отримані в борг грошові кошти відповідачка не повернула, у звязку з чим він змушений був звернутися до суду з позовом про їх стягнення. Заочним рішенням суду від 07 жовтня 2014 року з відповідачки на його користь було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 6 210 грн. 00 коп. та проценти за період прострочення у розмірі 621 грн. 00 коп. Вказане рішення звернуто до виконання через державну виконавчу службу, однак виконано не було, кошти за договором позики не виплачені. Відповідно він має право на стягнення з відповідачки на свою користь втрат від знецінення внаслідок інфляції коштів отриманих за договором позики у розмірі 3 713 грн. 37 коп. та процентів від простроченої суми за договором позики у розмірі 15 525 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. При цьому пояснив, що відповідачка у березні 2015 року сплатила йому частину боргу за довогором позики у розмірі 2000 грн. 00 коп. Також він погодився на розгляд справи без участі відповідачки з постановленням заочного рішення.

Відповідачка у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена шляхом направлення повістки про виклик за адресою її проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, тому відповідно до частини пятої статті 74 ЦПК України вона вважається такою, що належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідачки, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, між позивачем та відповідачкою 03 липня 2014 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачці позику у розмірі 6 210 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою відповідачки. Відповідно до розписки відповідачка зобовязалася повернути позивачу вказану суму грошових коштів у строк до 20 липня 2014 року, та зазначила, що у випадку непогашення боргу в строк буде нараховуватися 10% від суми боргу щомісячно (а.с. 15).

Викладене свідчить, що договір позики було укладено відповідно до вимог статті 1047 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якою передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Заочним рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2016 року з відповідачки на користь позивача стягнуто заборгованість за договором позики від 03 липня 2014 року у розмірі 6 210 грн. 00 коп. та проценти за прострочення його повернення за серпень 2014 року у розмірі 621 грн. 00 коп. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 5).

11 грудня 2015 року за виконавчим листом №2/739/326 від 17 листопада 2016 року за зверненням позивача відкрито виконавче провадження №45746137 про стягнення з віповідачки на користь позивача боргу за укладеним між ними договором позики (а.с. 6).

З наданої позивачем довідки Відділу державної виконавчої служби Новгород-Сіверського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області вбачається, що станом на 25 листопада 2016 року сума боргу за вказаним виконавчим провадженням позивачу не виплачена (а.с.14). Водночас позивачем визнано, що відповідачка сплатила йому у березні 2015 року частину боргу за договором позики у розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. При цьому, згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, від зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Саме така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року, винесеній у справі №6-1252цс16.

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс15у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, незважаючи на судове рішення про стягнення з віповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики від 03 липня 2014 року у розмірі 6 210 грн. 00 коп. та процентів за договором позики у розмірі 621 грн. 00 коп., відповідачка свої зобовязання виконала лише частково, сплативши позивачу у березні 2015 року частину заборгованості у сумі 2 000 грн. 00 коп. Отже, позивач має право на стягнення з відповідачки втрат від знецінення внаслідок інфляції коштів, отриманих за договором позики та 10 процентів на місяць від простроченої суми грошового зобовязання договором позики за період з дня виникнення заборгованості до вересня 2016 року, тобто за період визначений позивачем у здійснених ним розрахунках.

Згідно наданих позивачем розрахунків розмір втрат від знецінення коштів внаслідок інфляції за період з дня виникнення заборгованості за договором позики від 03 липня 2014 року до вересня 2016 року становить 3 713 грн. 37 коп., а 10 процентів на місяць за прострочення грошового зобовязання за період з вересня 2014 року до вересня 2016 року становлять 15 525 грн. 00 коп.

Перевіряючи обгрунтованість здійснених розрахунків суд виходить з того, що у судовому засіданні встановлено факт погашення відповідачкою частини заборгованості у березні 2015 року в сумі 2 000 грн. 00 коп. Отже, до лютого 2015 року втрати від знецінення коштів внаслідок інфляції та проценти за прострочення виконання грошового зобовзяання мають обраховуватися виходячи з суми заборгованості у розмірі 6 210 грн. 00 коп., а з березня 2015 року до вересня 2016 року мають обраховуватися виходячи з суми заборгованості у розмірі 4 210 грн. 00 коп.

Виходячи з відомостей про індекс інфляції: за серпень грудень 2014 року - 1,115; за січень лютий 2015 року 1,086; за березень грудень 2015 року 1,320; за січень вересень 2016 року 1,064, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача втрат від знецінення коштів внаслідок інфляції у розмірі 3 012 грн. 49 коп. (6 210 грн. 00 коп. х 1.115 х 1,086 6 210 грн. 00 коп.)+(4 210 грн. 00 коп. х 1,320 х 1,064 4 210 грн. 00 коп.).

Стосовно стягнення 10 процентів на місяць від суми прострочення грошового зобовязання суд виходить з того, що у період з вересня 2014 року до лютого 2015 року, тобто протягом 6 повних місяців, розмір заборгованості становив 6 210 грн. 00 коп., а у період з березня 2015 року до жовтня 2016 року, тобто протягом 19 повних місяців, розмір заборгованості становив 4 210 грн. 00 коп. Відповідно з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за прострочення грошового зобовязання у розмірі 11 725 грн. 00 коп. (6 210 грн. 00 коп. х 10% х 9 місяців) + (4 210 грн. 00 коп. х 10% х 16 місяців). Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, позивачем здійснено витрати на сплату судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп, а відповідачкою судові витрати не здійснювалися, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню здійснені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 422 грн. 24 коп. (14 737 грн. 49 коп. х 551 грн. 20 коп. / 19 238 грн. 37 коп.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 525, 526, 559, 611, 625, 631, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 224-226, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, втрати від знецінення внаслідок інфляції коштів, отриманих за договором позики від 03 липня 2014 року, у розмірі 3 012 (три тисячі дванадцять) гривень 49 копійок та проценти за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 03 липня 2014 року у розмірі 11 725 (одинадцять тисяч сімсот двадцять пять) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 422 (чотириста двадцять дві) гривні 24 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурко