Справа № 507/1114/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2016 р.

Любашівський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Гнатюка В.О.

при секретарі Гончар В.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки адвоката

ОСОБА_2 , представника відповідачів

адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Любашівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_7 , про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном шляхом виселення та визнання договору іпотеки недійсним, . встановив :

24.03.2016 р. позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом , обґрунтовуючи свої вимоги з урахуванням уточнених вимог тим , що між нею та ОСОБА_4 були укладені договори позики та договір іпотеки.

24.10.2013 року ОСОБА_4 самоправно шляхом незаконних дій нотаріуса набув права власності на предмет іпотеки: магазин за адресою м. Котовськ вул. Самборського, 33.

Через 9 місяців після того як ОСОБА_4 набув права власності на магазин, будучи впевненим, що строк на оскарження дій нотаріуса сплив і вона не зможе оскаржити рішення та дії нотаріуса він вирішив заволодіти магазином.

07.07.2014 року ОСОБА_4, користуючись наданими йому нотаріусом незаконними документами про право власності, заволодів предметом іпотеки (магазином), примусивши її залишити спірне приміщення.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2015 року в справі №815/5941/14 дії приватного нотаріуса Котовського нотаріального округу ОСОБА_8 визнано протиправними, зобовязано скасувати запис про право власності ОСОБА_4 на предмет іпотеки. Зазначене рішення суду оскаржувалось в касаційному порядку та було залишено в силі.

На підставі рішення суду від 29.04.2015 року її право власності на магазин за адресою: Одеська область, м. Котовськ вул. Самборського, 33 , було поновлене.

Вона неодноразово зверталась до ОСОБА_4 з вимогою повернути їй магазин, однак ОСОБА_4 відмовлявся, оскільки в 2015 році здавав приміщення магазину в оренду та вважав договір іпотеки дійсним та таким на підставі якого він має право володіти та користуватися магазином.

На теперіщній час вона є власником нежитлового приміщення - магазину продтоварів на два робочих місця, загальною площею 46,8 м.кв., торгівельною площею 35,2 м.кв., розташованого за адресою: Одеська область місто Котовськ, вулиця Самборського, будинок 33.

16.07.2014 року вона звернулась з відповідною заявою про вчинений злочин до Котовського MB ГУМВС України в Одеській області. На підставі її заяви зареєстровано повідомлення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ст. 356 КК України (Самоправство) та за ч.І ст. 185 КК України (Крадіжка).

29.07.2014 року слідчим СВ Котовського РВ ГУМВС України в Одеській області майором міліції Гребенюк складено протокол огляду місця події, в якому зафіксовано, що оглядалось приміщення магазину «Візит», розташованого по вулиці Самборського, будинок 33 , в місті Котовськ Одеської області. Також протоколом зафіксовано перелік товарів, що знаходився в магазині, який нею закуповувався та був незаконно відібраний у неї відповідачем разом із будівлею.

Магазин із розташованим в ньому рухомим майном до теперішнього часу перебуває у користуванні відповідача, який чинить опір щодо його повернення..

На підставі ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином , її право власності на спірний об»єкт підлягає захисту шляхом витребування та передачі їй нежитлового приміщення магазину за адресою: Одеська область, м. Подільськ (до перейменування Котовськ) вул. Армійська і до перейменування Самборського), 33, та звільнення відповідачем зазначеного приміщення , тобто виселення відповідача з нього.

Крім того , позивачка зазначає , що предметом іпотеки є камяна будівля магазину загальною площею 46,8 кв.м., зазначена в схематичному плані під літерою «А» з прибудовою (незакінчене будівництво) літери «А-1, а», розпочатим будівництвом «А-2», ганками «а-1,а-2» та вимощенням І, II, яка знаходиться за адресою: вул. Самборського, 33 м. Котовськ, Одеська область.

Зазначений договір іпотеки є таким що не відповідає вимогам законодавства та підлягає скасуванню , виходячи зі слідуючого.

Ст..18 Закону України «Про іпотеку» встановлено: іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:

для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 16 цього Закону передача в іпотеку обєктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них.

Обтяження об'єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

У разі передачі в іпотеку об'єкта незавершеного будівництва забудовником і звернення стягнення на завершену будівлю (споруду) іпотека поширюється на ту її частину, яка виділена в натурі і була придбана будь-якою особою (покупцем) на підставі цивільно-правового договору шляхом повної сплати її вартості до моменту прийняття рішення про звернення стягнення, якщо інше не встановлено договором з покупцем. Після звернення стягнення до нового власника завершеної будівлі (споруди) або об'єкта незавершеного будівництва переходять визначені договором права і обов'язки забудовника щодо третіх осіб-покупців.

В договорі іпотеки та договорі про внесення змін до договору іпотеки зазначено не ІПН позивача, а ІПН сторонньої особи, а в первинному договорі іпотеки договір містить не застережені належним чином виправлення щодо ІПН ОСОБА_4.

Договір іпотеки та договір про внесення змін до договору іпотеки не містить жодних відомостей про видачу заставної або її відсутність.

В договорі іпотеки та договорі про внесення змін до договору іпотеки частково відтворено зміст та розмір основного зобов'язання, однак взагалі не зазначено про строк і порядок його виконання.

Отже три істотні умови договору іпотеки та договору про внесення змін до договору іпотеки не відповідають вимогам закону України «Про іпотеку»

Саме з зазначених та інших підстав постановою апеляційного адміністративного суду від 29.04.2015 року в справі №815/5941/14 було визнано протиправними дії приватного нотаріуса Котовського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності №7184472 від 24.10.2013 року на обєкт нерухомого майна, нежитлову будівлю (будівлю магазину), який розташований за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Самборського, 33, за позивачем ОСОБА_4

Вказане рішення набрало законної сили. У відкритті касаційного провадження було відмовлено.

В силу статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Принаймні щодо трьох істотних умов договору іпотеки , передбачених законом України «Про іпотеку» , сторони не дійшли згоди, або ж щодо них відсутні належні застереження у договорі іпотеки: 1) ІПН ОСОБА_4, 2)відомості щодо заставної, 3) строк та порядок виконання основного зобовязання.

Щодо передачі в іпотеку незавершеного будівництва та розпочатого будівництва, то зазначена передача обєкта незавершеного будівництва в іпотеку мала б здійснюватись шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований обєкт незавершеного будівництва, відповідно до статті 16 закону України «Про іпотеку».

Згідно зі статтею 331 ЦК України , до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва.

В силу статті 413 цього Кодексу право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для забудови не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на такій земельній ділянці), внесення до статутного фонду, передання у заставу.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Ст..8-1 Закону України «Про оренду землі » в редакції від 05.07.2012 року встановлено:

Право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу, крім передбачених частиною другою цієї статті випадків.

Право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності, наданої для будівництва житлового будинку, може бути відчужене орендарем за згодою орендодавця у разі, якщо таке будівництво розпочате, на строк та на умовах, визначених первинним договором оренди, або якщо таке відчуження передбачено первинним договором оренди.

Відчужене право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Ст.. 14 Закону України «Про іпотеку» встановлено: предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що є об'єктом права державної чи комунальної власності і закріплене за відповідним державним чи комунальним підприємством, установою, організацією на праві господарського відання. Передача в іпотеку цього майна здійснюється після отримання у встановленому законом порядку згоди органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, до сфери господарського відання якого належить відповідне державне чи комунальне підприємство, установа або організація. Продаж предмета іпотеки, що є об'єктом права державної чи комунальної власності, здійснюється з урахуванням вимог законів України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва"

В силу статті 15 цього Закону іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним кодексом України, є чинними при їх іпотеці.

Дія цього Закону не поширюється на земельні ділянки, які перебувають у державній чи комунальній власності і не підлягають приватизації.

Земельна ділянка , яка знаходиться під обєктом незавершеного будівництва на момент укладання договору іпотеки відносилась до земель державної власності. Згоди або дозволу на передачу в іпотеку права на оренду земельної ділянки державної власності від ОСОБА_1А до ОСОБА_4 від МО України або ГЛОВКЕУ МО України не було.

В правових висновках у справі №16-69/13 ц від 11.09.2013 року ВСУ висловив правову позицію, відповідно до якої заборона та обмеження щодо передачі в іпотеку права на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності для забудови встановлені Законом України від 16 вересня 2008 року № 509-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» шляхом внесення змін до ст. 413 ЦК України та ст. 93 ЗК України, оскільки в порушення ст.ст. 14, 16 Закону України «Про іпотеку» та ст. 331 ЦК України укладений без згоди органу місцевого самоврядування та відповідної згоди іншого співвласника - СУТСП «ЕЛ-ТУР» у формі ТОВ.

Отже наявні наступні порушення при укладенні договору іпотеки.

В договорі іпотеки та договорі про внесення змін до договору іпотеки зазначено не ІПН позивача, а ІПН сторонньої особи, а в первинному договорі іпотеки договір містить не застережені належним чином виправлення щодо ІПН ОСОБА_4.

Договір іпотеки та договір про внесення змін до договору іпотеки не містить жодних відомостей про видачу заставної або її відсутність.

В договорі іпотеки та договорі про внесення змін до договору іпотеки частково відтворено зміст та розмір основного зобов'язання, однак взагалі не зазначено про строк і порядок його виконання.

Договір іпотеки «Розпочатого будівництва» укладено без згоди власника земельної ділянки - МО України.

Оскільки сторонами не дотримано вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України та правочин суперечить актам цивільного законодавства, то на підставі статті 215 ч. 1 ЦК України договір іпотеки слід визнати недійсним.

Посилаючись на викладене , позивачка просила суд винести рішення , яким усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном: магазином продтоварів на два робочих місця, загальною площею 46,8 м.кв., торгівельною площею 35,2 м.кв., розташованого за адресою: Одеська область місто Подільськ (до перейменування Котовськ), вулиця Армійська (до перейменування Самборського), будинок 33, а саме : 'витребувати та передати їй зазначене спірне нежитлове приміщення шляхом звільнення відповідачем ОСОБА_4 зазначеного приміщення , тобто виселення відповідача з нього, зобовязати ОСОБА_4 не чинити їй перешкод у користуванні магазином.

Визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) та ОСОБА_4 29.09.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9, реєстровий № 1840 , з моменту його укладення та державної реєстрації.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав і пояснив , що спірний договір іпотеки був укладений між сторонами відповідно до вимог закону. Відповідач ОСОБА_4 відповідно до умов договору набув право власності на спірний об»єкт , до нього як до нового власника перейшло право користування земельною ділянкою на тих самих умовах , на яких користувалась земельною ділянкою , на якій розташований спірним об»єкт, позивачка. В даний час рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.01.2016 р. визнано право власності ОСОБА_4 на предмет спірного договору іпотеки. Оскільки спірний об»єкт належав на праві власності позивачці , то згода власника земельної ділянки , на якій розташований спірний об»єкт, на укладання договору іпотеки не вимагалась. Посилаючись на викладене , просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явилась , надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність , вказавши , що позов підтримує і просить суд його задовольнити.

Вислухавши позивачку , її представника , представника відповідачів , дослідивши матеріали справи , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом установлено , що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 уклали 29.09.2012 р. договір позики , відповідно до якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 в якості позики 652000 грн. , що є еквівалентом 80000 доларів США.

01.08.2013 р. сторони за даним договором уклали договір про внесення змін до вказаного договору позики , виклавши п. 1 Договору позики від 29.09.2012 р. в такій редакції : ОСОБА_4 передав , а ОСОБА_1 прийняла грошові кошти у сумі 815000 грн., що є еквівалентом 100000 доларів США. ( а.с. 43)

П.2 Договору позики від 29.09.2012 р. викласти в такій редакції. Зазначену суму грошей позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 29.09.2014 р. з наступним графіком погашення боргу : до 01.09.2013 р.- 300000 грн ; до 01.10.2013 р. 215000 грн.; З 01.10.2013 року по 29.09.2014 р. по 18750 грн. щомісячно.

П.4 Договору позики від 29.09.2012 р. викласти в такій редакції : в разі , коли позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк , позикодавець вправі стягнути заборгованість шляхом передачі позичальником позикодавцю права власності на будівлю магазину ( а.с.- 58 )

На забезпечення виконання зобов»язань за вказаним договором позики від 29.09.2012 р. між сторонами договору 29.09.2012 р. був укладений договір іпотеки , предметом якого є належна іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності ,виданого виконавчим комітетом Котовської міської ради 25.12.2001 року , кам»яна будівля магазину загальною площею 46,8 кв.м. , зазначена в схематичному плані під літ.»А» з прибудовою ( незакінчене будівництво ) літери «А-1, а» , розпочатим будівництвом «А-2» , ганками «а-1 , а-2» та вимощенням 1,11 , яка знаходиться в м. Котовську Одеської області , вул.. Самборського , 33 . Земельна ділянка площею 330 кв.м , на якій розташована ця будівля магазину , орендується іпотекодавцем згідно з договорами оренди № 26-с , затвердженим заступником начальника Фонду держмайна по Одеській обл.. 11.07.2002 р. та № 69-с , затвердженим заступником начальника Фонду держмайна по Одеській обл.. 11.11.2002 року ( а.с.- 10 )

01.08.2013 р. сторони уклали договір про внесення змін до вказаного договору іпотеки , відповідно до якого п.1.1 викладений в наступній редакції : Даний договір забезпечує виконання ОСОБА_1 своїх зобов»язань перед ОСОБА_4 , які випливають з укладеного між ними 29.09.2012 р. в простій письмовій формі договору позики , за яким ОСОБА_1 позичила в ОСОБА_4 гроші в сумі 815000 грн., що є еквівалентом 100000 доларів США на строк до 29 вересня 2014 р.

Як видно із свідоцтва про право власності на магазин ( а.с.- 9 ) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.- 15 ) предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві власності.

Суд , проаналізувавши зазначений договір іпотеки , не знаходить підстав для визнання його недійсним., виходячи зі слідуючого .

Посилання позивачки як на підставу недійсності даного договору на те , що в договорі іпотеки та договорі про внесення змін до договору іпотеки зазначено не ІПН позивача, а ІПН сторонньої особи, а в первинному договорі іпотеки договір містить не застережені належним чином виправлення щодо ІПН ОСОБА_4, договір іпотеки та договір про внесення змін до договору іпотеки не містить жодних відомостей про видачу заставної або її відсутність., в договорі іпотеки та договорі про внесення змін до договору іпотеки частково відтворено зміст та розмір основного зобов'язання, однак взагалі не зазначено про строк і порядок його виконання, договір іпотеки «Розпочатого будівництва» укладено без згоди власника земельної ділянки на той момент МО України , на думку суду , не є достатніми підставами для визнання вказаного договору недійсним. Така позиція суду ґрунтується на слідуючому.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка в якості свідка , вона уклала даний договір іпотеки з відповідачем , особисто підписавши його. Однак у зміст договору особливо не вникала , оскільки мала намір своєчасно повернути кошти відповідачу за договором позики . Проте через тяжкі життєві обставини кошти своєчасно згідно з встановленим графіком повернути їй не вдалось.

Позивачка в судовому засіданні визнала , що нею 24.10.2013 р. особисто була написана заява приватному нотаріусу Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_8, у якій вона вказала , що не заперечує проти передачі ОСОБА_4 права власності на належну їй будівлю магазину , яка знаходиться в м. Котовську, вул.. Самборського , 33 , з реєстрацією цього права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та з припиненням всіх зобов»язань по договору позики від 29.09.2012 р.( зі змінами від 01.08.2013 р. ( а.с.- ) .

Як зазначено у п. 4.1 спірного договору іпотеки , іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем будь яких умов договору позики.

Відповідно до п 4.2 даного договору сторони домовились , що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватись за рішенням іпотекодержателя.

В силу п.4.2.1. спірного договору у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки та прийняття іпотекодержателем письмового рішення про набуття предмета іпотеки у власність , іпотекодавець передає іпотеко держателю право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов»язання за кредитним договором та інших витрат , передбачених цим договором.

Сторони домовились , що з дати прийняття іпотекодержателем письмового рішення про набуття предмета іпотеки у власність , іпотекодавець передає іпотекодержателю , а іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки та набуває право зареєструвати відповідно до чинного законодавства своє право власності на предмет іпотеки

В ході розгляду даної справи було установлено , що відповідач ОСОБА_4 як іпотекодержатель відповідно до умов спірного договору іпотеки прийняв письмове рішення про набуття предмета іпотеки у власність( а.с.- )

Верховний Суд України висловив правову позицію у постанові Верховного Суду від 28.09.2016 р. у справі № 6-1243 цс 16 , відповідно до якої застереження в іпотечному договорі , що передбачає передання іпотекодержателю права власності , є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно.

Посилання позивачки на те , що у спірному договорі не міститься жодних відомостей про видачу заставної або її відсутність є безпідставним , оскільки у п. 1.7 зазначеного договору вказано : випуск заставної за даним договором відсутній.

Таке обґрунтування недійсності договору іпотеки позивачкою як незазначення у спірному договорі іпотеки про строк і порядок виконання основного зобов»язання , на думку суду , не може бути підставою для визнання даного договору недійсним , оскільки у п.1.1. договору іпотеки зазначено : даний договір забезпечує виконання ОСОБА_1 своїх зобов»язань перед ОСОБА_4, які випливають у укладеного між ними 29.09.2012 р. договору позики. В свою чергу вказаний договір позики передбачає порядок виконання зобов»язання. А відповідно до п.4.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем будь яких умов договору позики та /або цього Договору. У цьому випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цій вимозі зазначається стислий зміст порушених зобов»язань , вимога про виконання /виправлення порушеного зобов»язання у не менш ніж 30-ти ( тридцятиденний ) строк від дня направлення вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги

Посилання позивачки на відсутність ІПН ОСОБА_4 у спірному договорі як на підставу недійсності даного договору суд не приймає до уваги , оскільки як видно зі спірного договору , у ньому зазначений ІПН ОСОБА_4 , а виправлення ІПН не може свідчити про відсутність ІПН.

Що стосується такої підстави визнання спірного договору недійсним як укладення даного договору без згоди власника земельної ділянки - МО України , то суд звертає увагу на слідуюче.

Як зазначено у п. 4.10 вказаного договору , іпотекодавцю відомо та він згоден з тим , що з моменту звернення стягнення на предмет іпотеки до його нового власника переходить право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі , що були у іпотекодавця за договором оренди , вказаним в п. 1.2 Договору. Іпотекодавець цим зобов»язується співпрацювати з іпотекодержателем у переоформленні на нового власника предмета іпотеки права користування земельною ділянкою та без зволікань вчинити будь-які дії , які на погляд іпотекодержателя є необхідними для переоформлення на нового власника предмета іпотеки права користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі , що були у іпотекодавця за договором оренди , вказаним в п.1.2 Договору.

Як видно з витягу з рішення Котовської міської ради від 23.04.2014 р. № 539-VI Про внесення змін , скасування рішень виконавчого комітету та Котовської міської ради, право користування земельною ділянкою під предметом іпотечного договору перейшло до нового власника ОСОБА_4Б.( а.с.- 138)

В той же час , на думку суду , припущення наявності ймовірного недотримання процедури погодження з орендодавцем за договорами оренди, зазначеними у спірному договорі , при укладенні оспорюваного договору дає підстави для висновку , що заінтересованою особою , яка має право порушувати питання про визнання такого правочину недійсним з підстав , викладених у позовній заяві , є відповідний орган - власник земельної ділянки , а не позивачка як боржник за договором позики.

Таким чином , на підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд дійшов висновку , що спірний договір іпотеки відповідає загальним вимогам , передбаченим ст.. 203 ЦК України , додержання яких є необхідним для чинності правочину. Тому підстав для визнання даного договору недійним немає.

Оскільки дії відповідача ОСОБА_4 щодо набуття права власності на предмет договору іпотеки вчинені відповідно до укладеного договору , а в даний час існує нескасоване рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.01.2016 р. , яким визнано право власності ОСОБА_4 на предмет спірного договору іпотеки ( а.с.- 49 ) , то вимога позивачки про 'витребування та передачу їй зазначеного спірного нежитлового приміщення шляхом звільнення відповідачем ОСОБА_4 зазначеного приміщення і зобов»язання останнього не перешкоджати у користуванні магазином також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного , керуючись ст.. 10,60 , 212 215 ЦПК України , Законом України «Про іпотеку» , ст.. 203 ЦК України , суд

вирішив :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_7 , про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном шляхом виселення та визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Любашівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

суддя В.О.Гнатюк