Провадження № 2/127/6556/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого суді Іщук Т.П.,

за участі секретаря Пєскова Є.Д.,

позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася позивач ОСОБА_2 з позовом до відповідача ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди батька та відповідно до уточнених позовних вимог просила задовольнити її позов, надавши матері - ОСОБА_2 дозвіл на виїзд за межі території України без згоди та супроводу батька дітей - ОСОБА_3 - громадянок України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, строком з 28 грудня 2016 року до досягнення дітьми повноліття в наступні країни світу: Ізраїль, Німеччина, Швейцарія, Італія, Єгипет, Туреччина. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має неповнолітніх дочок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є відповідач ОСОБА_3, шлюб з яким було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2013 року. Діти проживають разом з матір'ю (позивачем), відповідач (батько) проживає окремо. Позивач планує виїзд з дітьми до Ізраїлю, Німеччини, Швейцарії, Італії, Єгипту, Туреччини з метою туризму, відпочинку, оздоровлення та лікування старшої доньки. Однак, отримати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дітей за кордон від їх батька неможливо, оскільки він невмотивовано відмовляється її надати. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов від 15.11.2016 року, яке долучене до матеріалів справи, зокрема, і у зв'язку з тим, що ним було надано нотаріально посвідчену згоду на тимчасову поїздку за кордон, до Арабської Республіки Єгипет, з метою туризму та відпочинку, у період з 28 грудня 2016 року по 10 січня 2017 року, його неповнолітнім дітям: доньці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньці ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5. Після надання позивачкою копій ваучерів щодо запланованих поїздок за межі України меншою донькою в період весняних та літніх канікул в 2017 році, відповідач не заперечував щодо задоволення позову в цій частині.

Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. у судове засідання не з'явилася, однак до суду було подано заяву про розгляд справи у її відсутність та вирішення справи з урахуванням інтересів дітей.

Вислухавши пояснення сторін, врахувавши думку представника Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено наступні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, а також Закону України «Про охорону дитинства» щодо участі батьків у вихованні та розвитку дітей, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» щодо виїзду дітей за кордон.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є матір'ю, а відповідач ОСОБА_3 - батьком неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2013 року, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Громадянка України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, досягла 16-річного віку ще ІНФОРМАЦІЯ_6, а тому згода батьків на її виїзд з України не вимагається, що свідчить про відсутність спору у цій частині позовних вимог.

Позивач, звертаючись до суду, не звернув увагу на вказані норми чинного законодавства.

Щодо надання згоди батьком на виїзд з України громадянки України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд зазначає наступне.

Батьком ОСОБА_3 було надано згоду, посвідчену 15.11.2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Караванською Т.Ф. за реєстровим № 566, на тимчасову поїздку за кордон, до Арабської Республіки Єгипет, з метою туризму та відпочинку, у період з 28 грудня 2016 року по 10 січня 2017 року, доньці ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, а тому спір у цій частині позовних вимог також відсутній. При цьому позивачка не відмовилася від своїх вимог в цій частині.

Як слідує з матеріалів справи (наданих позивачем доказів) в період з 25 березня по 02 квітня 2017 року та з 01 липня 2017 року по 28 липня 2017 року заплановані поїздки ОСОБА_5 до Турецької Республіки та Італійської Республіки відповідно.

Суд враховує, що відповідач визнав позов в цій частині, таке визнання позову відповідає чинному законодавству, є безумовним та не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного суд України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб (не відповідачів), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Що стосується надання згоди батьком на виїзд з України громадянки України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до таких зазначених у позовній заяві країн як Ізраїль, Німеччина, Швейцарія, Італія, Туреччина та Єгипет в інший період, в тому числі і до досягнення дитиною повноліття (враховуючи сформульовані позивачкою вимоги), то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часовогопроміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Оскільки рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків є альтернативою нотаріально посвідченій згоді другого з батьків на виїзд з України, то його зміст має відповідати змісту нотаріальної згоди, а саме: судовий дозвіл повинен містити державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

При цьому, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, матеріали справи не містять жодних відомостей та доказів на їх підтвердження щодо конкретних часових проміжків перебування у визначених країнах.

Крім того, з приводу позовних вимог щодо періоду надання дозволу на виїзд з України - до досягнення повноліття - суд звертає увагу, що ІНФОРМАЦІЯ_7 громадянка України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, досягне 16-річного віку та не буде потребувати згоди батьків на її виїзд з України або дозволу суду на такий виїзд без їх згоди.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позову, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 275,60 грн. судового збору. Що стосується витрат на правову допомогу, то суд звертає увагу на роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, відповідно до яких при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК) ; зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені ; відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наразі матеріали справи не містять підтвердження того, що допомога надавалася саме адвокатом чи іншим фахівцем в галузі права, особа участі в судовому засіданні не брала, надана квитанція не відповідає загальним вимогам щодо документа первинного бухгалтерського обліку (відсутня дата видачі, її номер), розрахунок же витрат, даний на підтвердження суми, зазначеної в квитанції, не стосується спору, який розглядається судом. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для розподілу цих витрат.

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі державного кордону Україна: до Турецької Республіки в період з 25 березня 2017 року по 02 квітня 2017 року та до Італійської Республіки в період з 01 липня 2017 року по 28 липня 2017 року, неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 275,60 грн. судового збору.

В решті вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя: