Справа № 127/7535/15-ц Провадження № 22-ц/772/2039/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Жданкіна В.В., Марчук В.С.

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4, про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, продану її представником ОСОБА_5, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2015 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, а саме автомобіля, шляхом передачі його у власність відповідачу зі стягненням з нього 2/3 частки його вартості на її користь, що становить 79 700 грн. Такі вимоги позивач мотивувала тим, що з 15 жовтня 2011 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Перебуваючи у шлюбі, у червні 2012 року за спільні кошти сторони придбали автомобіль «CHEVROLET AVEO TC58U», який зареєстрували за відповідачем. Вартість автомобіля на час звернення до суду з позовом становила 119 550 грн. Після розірвання шлюбу між сторонами спірний автомобіль залишився в користуванні відповідача, який він відчужив на користь своєї матері ОСОБА_4 Син сторін перебуває на утриманні позивача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник ОСОБА_2 ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким заявлений позов задовольнити.

Дана справа розглядалась судами неодноразово, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року скасовано рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2015 року про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та направлено дану справу на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що з 15 жовтня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2015 року розірвано. Від шлюбу у сторін 17 квітня 2012 року народився син ОСОБА_6, що вбачається зі свідоцтва серії І-АМ № 219970.

20 червня 2012 року ОСОБА_3 у період шлюбу з ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку КІМ 629662 придбав автомобіль марки «Chevrolet Aveo TC58U», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК 940270).

22 жовтня 2014 року право на вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4, що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 893706.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 60, 65 СК України, ст. 372 ЦК України, виходив із того, що хоч спірний автомобіль і був спільним сумісним майном подружжя, проте за спільною згодою подружжя у період зареєстрованого шлюбу був відчужений на користь матері відповідача ОСОБА_4, правочин про відчуження якого позивач не оспорювала.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки він дійшов його неповно зясувавши обставини, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою.

У випадку коли договір, який укладається одним із подружжя потребує нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договір стосовно цінного майна, то в такому випадку згода на вчинення такого договору іншим із подружжя, відповідно до вимог ч. 3 ст. 65 СК України, має бути подана письмово.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. (ст. 372 ЦК України)

Спірний автомобіль належав сторонам у справі на праві спільної сумісної власності подружжя, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.

На виконання вимог вказаної вище ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ колегією суддів встановлено, що спірний автомобіль було відчужено ОСОБА_4 фактично на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується довідкою-рахунком № 712352 від 21 жовтня 2014 року, згідно якої останній було продано вказаний автомобіль за 80 000 грн.

Згоди у письмовій формі на відчуження спірного автомобіля на користь ОСОБА_4 позивач не надавала.

Доводи суду першої інстанції про те, що про наявність згоди ОСОБА_2 на відчуження автомобіля свідчить та обставина, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, а відтак за приписами ст. 65 СК України слід вважати, що при відчужені транспортного засобу відповідач діяв за згодою позивача є безпідставними.

Позивач на момент відчуження автомобіля спільно з відповідачем не проживала, що підтверджено самим ОСОБА_3, який, звертаючись із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, вказав, що вони спільно не проживають з 10 жовтня 2014 року, що знайшло своє підтвердження в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2015 року (а. с. 6), тоді як спірний автомобіль був проданий ОСОБА_4 22 жовтня 2014 року. Дані обставини не дають підстав вважати, що відчуження автомобіля відбулось за згодою позивача.

Висновки суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_2І не підлягали до задоволення і тому, що нею не надано доказів про її звернення до суду з позовом про визнання правочину про відчуження автомобіля ОСОБА_4 недійсним є хибними. Відчуження майна одним із подружжя без згоди іншого подружжя в даному випадку не є перешкодою для вирішення спору між подружжям у спосіб, не пов'язаний з вирішенням долі цього майна, як то повернення майна у власність подружжя, або ж його реальний розподіл.

У п.30 постанови Пленуму №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Верховний Суд України надав розяснення, що у випадку самостійного розпорядження майном і на свій розсуд одним із подружжя і не в інтересах сімї, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За обставин, коли права позивача на спірний автомобіль є доведеними і вона ставить питання лише про стягнення грошової компенсації за належну їй частку, відчуження автомобіля відповідачем іншій особі не є перешкодою для задоволення таких позовних вимог.

Враховуючи викладене, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення грошової компенсації 1/2 частки автомобіля на користь позивача, виходячи із вартості за яку його було придбано згідно наведеної вище довідки-рахунку.

Щодо вимог позивача про збільшення її частки у цьому автомобілі з урахуванням інтересів спільної дитини сторін, яка перебуває на утриманні позивача, то в даному випадку нею не надано доказів на підтвердження того, що вона для захисту інтересів дитини, вичерпала всі способи, передбачені сімейним законодавством і які не дали позитивних результатів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, продану її представником ОСОБА_5, задовольнити частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2015 року скасувати.

Вказаний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 1/2 частку вартості автомобіля «CHEVROLET AVEO TC58U», 2008 року випуску, державний номерний знак АВ 7687ВМ, у розмірі 40 000 грн. (сорок тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 599 грн. (пятсот девяносто девять гривень) 89 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.В. Жданкін

ОСОБА_8