Справа № 159/1099/16-ц
Провадження № 2/159/512/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючий суддя Денисюк Т.В.,

за участю секретаря Гарбар О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Турія» про стягнення вартості частки майна товариства,-

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_1, будучи спадкоємцем після смерті своєї дружини ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Турія» (далі ТзОВ «Ресторан «Турія» ) вартості частки майна товариства, пропорційно належної його дружині частці в статутному фонді, а також про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за весь період прострочки виконання зобовязання.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що його дружина ОСОБА_4, яка померла 02 вересня 2001 року, була одним із засновників ТзОВ «Ресторан «Турія», її частка в статутному фонді товариства становила 18,36 %. У встановленому законом порядку він прийняв спадщину після смерті дружини. До складу учасників даного товариства як спадкоємець включений не був, у видачі частки в натуральній формі йому відмовлено, тому він ставить питання про стягнення вартості частки в грошовій формі. При розрахунку вартості частки просив прийняти до уваги висновок судово-економічної експертизи, згідно якого з урахуванням дійсної вартості нерухомого майна товариства, з урахуванням прибутків та зобовязань станом на 01.10.2001 року (час звітності на який припадає час смерті учасника) вартість частки в майні товариства, яка пропорційна 18,36% статутного фонду, становила 83997,00 грн. За правилами ст. ст. 54, 55 Закону України «Про господарські товариства» виплата цієї суми повинна була проведена товариством в строк до 12 місяців з дня смерті учасника товариства. Не зважаючи на те, що строк виплати закінчився 02.09.2002 року, відповідач станом на січень 2016 року свого зобовязання не виконав, тому за період з вересня 2002 року по 16 травня 2016 року включно позивач просив стягнути передбачені ст. 214 ЦК УРСР (1963 р.) та ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 328315,51 грн., та 3% річних, що становить 34498,60 грн., а всього 430507,96 грн.

В ході розгляду справи сторонами подано мирову угоду, яка підписана позивачем ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_3 За змістом угоди сторони шляхом взаємних поступок та домовленостей досягли згоди, що розмір частки, яка підлягає виплаті відповідачем позивачу на час підписання угоди становить 160000,00 грн., ці кошти сплачуються позивачу відповідачем в особі засновника ОСОБА_5 в день підписання угоди, факт отримання коштів фіксується розпискою позивача.

В судовому засіданні суд розяснив сторонам наслідки визнання угоди судом, після чого позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3, наполягали на визнанні угоди та закритті провадження у справі.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання мирової угоди, якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для визнання мирової угоди.

Як встановлено судом ТзОВ «Ресторан «Турія» створено у 1992 році на базі орендного підприємства громадського харчування «Ресторан «Турія» і є його правонаступником, що підтверджено статутом товариства та установчим договором.

Дружина позивача ОСОБА_4 була одним із засновників товариства, згідно п. 4.3 Установчого договору її частка у статутному фонді становила 18,36%.

Після смерті ОСОБА_4, яка померла 02 вересня 2001 року, спадщину прийняв її чоловік позивач у справі ОСОБА_1 Останньому видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв'язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства.

При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного фонду товариства підлягає зменшенню.

Аналогічна позиція закріплена в п. 8.1, п. 8.2 Установчого договору товариства.

Сторони визнали ту обставину, що позивач не прийнятий до складу учасників товариства.

Позивачу також відмовлено у поверненні частки в майні в натуральній формі. З даного приводу між сторонами починаючи з 2004 року мав місце спір. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 31 травня 2010 року, яке набрало законної сили 26 жовтня 2011 року, ОСОБА_1 відмовлено у поверненні частка майна товариства в натуральній формі.

Таким чином, позивач має право на отримання грошової вартості частки у майні товариства в порядку спадкування.

При визначенні розміру вартості частки слід керуватися ч. 5 ст. 147 ЦК України, відповідно до якої частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу. Зокрема, в силу ч. 2 ст. 148 ЦК України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Пунктом 8.3 Статуту товариства та п. 7.6 Установчого договору визначено, що вибуваючи із складу товариства учасник отримує вартість майна товариства по остаточним цінам на момент прийняття рішення про вихід, пропорційно до частки. Виплата відбувається після затвердження квартального звіту, в якому він вийшов, в строк до 1 місяця з дня виходу.

Оплата вартості майна при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю врегульована ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Системний аналіз ст. ст. 54, 55 Закону України «Про господарські товариства», ст. ст. 147, 148 ЦК України, з урахуванням Статуту та Установчого договору товариства, дає суду підстави дійти наступного висновку:

Вартість майна, що підлягає поверненню, за своїм визначенням не є тотожною поняттю внеску до статутного фонду і залежно від стану господарської діяльності та загальних економічних процесів може не співпадати з ним за розміром. Отже, вартість частини майна, що належить до виплати, повинна визначатися виходячи з вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення, з урахуванням майнових зобовязань товариства. Майно та зобовязання підприємства обліковуються на його балансі. При цьому, спадкоємець вправі вимагати проведення з ним розрахунку, виходячи із дійсної (ринкової) вартості майна товариства.

З огляду на положення ст. 54 Закону розрахунок вартості частки проводиться на дату смерті учасника товариства.

Аналогічну позицію висловив Пленум Вищого господарського суду України у п. 4.19-4.20 постанови № 4 від 25.02.2016 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин».

Вартість частки у майні товариства, належна позивачу до виплати, згідно висновку судово-економічної експертизи, становить 83997,00 грн.

За приписом ст. 55 Закону виплата вартості частки це обовязок, а не право товариства, цей обовязок підлягає виконанню в строк визначений ст. 54 Закону, тобто в

строк до 12 місяців з дня виходу, а в даному випадку до 02.09.2002 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (аналогічні положення закріплені у ст. 214 ЦК УРСР (1963 року), дія якого розповсюджується на правовідносини сторін до 01.01.2004 року) боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, починаючи з 03.09.2002 року на основну суму заборгованості слід нарахувати інфляційні втрати та три проценти річних.

Досягнута сторонами мирова угода не порушує прав позивача, адже обумовлений розмір виплати перевищує розмір вартості належної позивачу частки у майні, фактично сторонами за взаємною згодою відкореговано виплати за ст. 625 ЦК України, що відповідає положенням цивільного та цивільного процесуального законодавства.

Згідно поданої суду розписки позивач отримав від відповідача кошти в розмірі 160000,00 грн., що свідчить про реальний характер домовленості та дотримання прав обох сторін.

Таким чином, подана суду мирова угода підлягає визнанню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України в разі визнання мирової угоди суд закриває провадження у справі.

В силу ст. 89 ЦПК України, з урахуванням пільги позивача по сплаті судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Керуючись ст. 175, п. 4 ст. 205, ст. 206 ЦПК України, ст. ст. 147, 148, 625 ЦК України, ст. ст. 54, 55 Закону України «Про господарські товариства» суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати мирову угоду укладену між сторонами у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Турія» про стягнення вартості частки майна товариства, відповідно до якої:

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Турія» та ОСОБА_1 погодили розмір належної ОСОБА_1 виплати в рахунок оплати вартості частки майна товариства, пропорційно належної його дружині ОСОБА_4 частці в статутному фонді товариства в розмірі 160000,00 (сто шістдесят тисяч гривень).

-На виконання свого зобовязання Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Турія» в особі засновника ОСОБА_5 сплатило ОСОБА_1 17 червня 2016 року 160000,00 (сто шістдесят тисяч гривень).

-ОСОБА_1 прийняв 17 червня 2016 року виконання, про що видав письмову розписку.

Провадження у справі закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Турія» на користь держави судовий збір в розмірі 1600,00 (одна тисяча шістсот гривень.)

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при її проголошенні протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

ГОЛОВУЮЧИЙ:ОСОБА_6