Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/3317/16 Головуючий у 1 інстанції: Петягін В.В.
№ провадження 22-ц/778/4526/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„10 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

У позові зазначало, що відповідно до кредитного договору № 2012-02-63 від 08.11.2012 року банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 45 000,00 грн. зі сплатою 11 % відсотків річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення 06 листопада 2015 року.

Як поручителі за виконання ОСОБА_2 договірних зобов'язань перед АТ «Ощадбанк» виступили відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно до договорів поруки № 2012-02-63/1 від 08.11.2012 р. та № 2012-02-63/2 від 08.11.2012 р. відповідно.

Відповідно до п.1.5. кредитного договору № 2012-02-63 від 08.11.2012 року відповідач ОСОБА_2 зобов'язувався щомісячно, до останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами у сумі 1 250,00 грн. та сплачувати відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 01.12.2012 року.

Проте, у порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконував з вересня 2014 року.

В результаті порушення умов кредитного договору станом на 20.04.2016 року, згідно розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 16 660,96 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом - 14 988,08 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 1 672,88 грн.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 19 332,89 грн., а саме: тіло кредиту 14 988,08 грн., заборгованість по процентам 1 672,88 грн., інфляційне збільшення заборгованості 2 226,86 грн., 3% річних від суми заборгованості - 445,07 грн..

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 332,89 грн., яка складається з: 14 988,08 грн. основний боргу (тіло кредиту), 1 672,88 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту, 2 226,86 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 445,07 грн. -. 3% річних від суми заборгованості та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року позов задоволено частково

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», заборгованість за кредитним Договором № 2012-02-63 від 08.11.2012 року станом на 20.04.2016 року в розмірі 16 660,96 грн., витрати, повязані з публікацією у пресі оголошення про виклик до суду відповідача у розмірі 630,00 грн. та судовий збір у сумі 1378,00 грн., а всього 18 668,96 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови у стягненні інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги, в іншій частині рішення суду не оскаржується.

У засідання апеляційного суду сторони, зокрема, відповідачі, які є мешканцями м. Торез Донецької області, тобто знаходяться на тимчасово окупованій території, у зв»язку з чим про місце і час слухання справи повідомлялися шляхом поміщення зазначеної інформації на сайті «Судова влада України», не з»явились, тому в порядку ч.2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскаржуваній частині вказаним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 листопада 2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2012-02-63 на суму 45000 грн., з встановлення процентної ставки за користування кредитом у розмірі 11% річних, з терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 06 листопада 2015 року.

За умовами п.1.5 договору позичальник зобов»язувався щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1250 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в АТ «Ощадбанк», починаючи з 01 грудня 2012 року.

У п.5.1 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов»язань по договору вони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених у цьому договорі та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф).

Згідно п.5.2 договору, за порушення взятих на себе зобов»язань по поверненню кредиту та/або своєчасній сплаті процентів за користування кредитом позичальник зобов»язувався сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов»язань за вказаним кредитним договором, 08 листопада 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» уклав договори поруки з ОСОБА_3 та з ОСОБА_5І.(а.с.10-13).

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості станом на 20.04.2016 року у сумі 16660 грн. 96 коп., з яких заборгованість за основним боргом становить 14988 грн. 08 коп., заборгованість по відсоткам 1672 грн. 88 коп., суд послався на доведеність неналежного виконання позичальником ОСОБА_2 зобов2язань за кредитним договором.

Рішення суду в цій частині не оскаржується і не являється предметом апеляційного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні вимог банку щодо стягнення заборгованості з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України, а саме, інфляційних втрат у розмірі 2226 грн. 86 коп. та 445грн. 07 коп. 3% річних від суми заборгованості, у зв»язку із простроченням сплати щомісячних платежів з вересня 2014 року, суд послався на те, що проценти за користування кредитом були визначені умовами кредитного договору у розмірі 11% річних і заборгованість по ним становить 1672 грн. 88 коп., а тому додаткове стягнення ще й суми у розмірі 3% річних від суми заборгованості буде порушенням закріпленої у ст. 61 Конституції України заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Одночасно суд вважав, що нараховані в порядку ст. 625 ЦК України суми інфляційних витрат та 3% річних є видом неустойки, нарахування якої, виходячи з положень ст.. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року забороняється.

З вказаними висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального права, без врахування фактичних обставин справи.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, строки внесення позичальником платежів з повернення кредиту були оговорені у п.1.5 цього договору, п.5.2 же договору була встановлена сплата пені, як виду відповідальності позичальника за порушення зобов»язання.

Згідно із ч.3 ст. 549 , ч.1 ст. 550 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання.

Між тим, ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов2язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов»язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст.. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст.. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника(спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов»язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації(плати) від боржника за користування утримуваних ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за право користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи проценти за користування коштами, встановленими договором.

Отже, у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов»язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені( ч.3 ст. 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Вказана правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-49 цс12, 6-100 цс14, № 6-113цс14 від 01.10.2014 року, однак при розгляді справи по суті судом першої інстанції врахована не була, не зважаючи на те, що за вимогами ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Безпідставним у даному випадку було і застосування судом ст.. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до відносин зі стягнення нарахованих на суму заборгованості витрат в порядку ст.. 625 ЦК України, зважаючи, що за своєю правовою природою названі нарахування не є неустойкою(пенею чи штрафом).

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що оскільки рішення в оскаржуваній частині було постановлено судом з порушенням норм матеріального права, у названій частині воно підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідачів у солідарному порядку інфляційного збільшення заборгованості у сумі 2226,86 грн. та 3% від суми заборгованості у розмірі 445, 07 грн.

Враховуючи, що встановлені п.1.5 строки повернення кредитних платежів та нарахованих процентів ОСОБА_2 став порушувати з вересня 2014 року, наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідає умовам кредитного договору і розрахований у відповідності до положень діючого законодавства.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України сплачена позивачем та документально підтверджена сума судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1515 грн. 80 коп.(а.с.61) підлягає стягненню з відповідачів у дольовому порядку.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року по даній справі в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3, як поручителем, та солідарно з ОСОБА_4, як поручителем, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» 2226 грн. 86 коп. інфляційного збільшення заборгованості за кредитним договором від 08.11.2012 року та 3% річних у розмірі 445 грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 505 грн. 27 коп. з кожного.

В решті рішення не оскаржувалось.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржен до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: