АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1331/16 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою Управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області

на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2016 року

по справі за позовом Управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області /надалі «Управління»/

до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди,

УСТАНОВИЛА:

12.10.16 Управління звернулась з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 15.09.16, вважаючи, що воно частково поставлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати щодо вимог позивача про стягнення із ОСОБА_1 матеріальних збитків, спричинених внаслідок перевитрат добових, які виникли через невірне відображенням відповідачем відомостей в авансових звітах , й переплата становить 360,00 грн. та щодо вимог про стягнення із відповідача в користь позивача вартості товарно-матеріальних цінностей, які були ввірені відповідачу, й на момент звільнення останньої виявлено їх відсутність, вартість яких становить 1537,50 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

Порушення вбачає в тому, що судом не в повному обсязі досліджено обставини справи, а саме судом не взято до уваги того факту, що оскільки суму перевитрат добових та дане порушення неправильного відображення у авансових звітах ОСОБА_1 оспорювала та не визнала під час проведення аудиту та і в подальшому даний факт був доведений в судовому порядку, тому управління не мало можливості скористатися нормою ст. 127 КЗпП, тобто самостійно утримати суму переплати добових в розмірі 360,00 грн. на підставі наказу керівника.

Також зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги акт від 22.04.15, згідно із яким встановлено, що після звільнення ОСОБА_1 виявлено відсутність товарно-матеріальних цінностей, які були ввірені відповідачу, як от: модему 56-к вартістю 455,00 грн., зарядного пристрою до мобільного телефону вартістю 27,50 грн. та віконних жалюзі вартістю 1055,00 грн., які по базі «1С підприємство» значаться за останньою.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.09.16 у задоволенні позову Управління відмовлено.

У судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені в ній.

Відповідач скаргу не визнала та просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення суд першої виходив із того, що права позивача не порушенні, так як не доведено вини заподіяння відповідачем збитків Управлінню у виді незбереження товарно-матеріальних цінностей на суму 1537,50 грн.

Щодо відшкодування матеріальних збитків у сумі 360,00 грн., виплачених безпідставно на відрядження ОСОБА_1, то суд послався на те, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України, у т. ч. ст. 127 КЗпП., а тому тільки при виявленні лічильних помилок підприємство має право здійснювати відрахування із заробітної плати свого працівника (і то за певних умов), а при виявлені нелічильних помилок - такого права у підприємства немає.

Із даними висновками колегія суддів погоджується.

Установлено, що ОСОБА_1 з 1999 року перебувала у трудових відносинах із Управлінням, у 2015 році обіймала посаду начальника відділу - головного бухгалтера відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УДСО при УМВС України в Тернопільській області.

Наказом Департаменту Державної служби охорони МВС України № 56 від 28.04.15 за грубе порушення трудової дисципліни, що проявилось в незадовільному виконанні функціональних обов'язків у частині свідомого порушення фінансової дисципліни, нарахувань податкових зобов'язань, порядку оформлення документів, що призвело до нанесення збитків, проявлену нещирість під час проведення аудиту відповідності та службового розслідування, перешкоджання проведенню раптової перевірки наявності матеріальних цінностей на відповідальному зберіганні, створення напруженого морально-психологічного клімату в колективі, втрати довіри підлеглих і керівництва, на підставі КЗпП України начальника відділу - головного бухгалтера УДСО при УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_1 звільнено з роботи.

Відповідно, наказом по Управлінню № 99 о/с від 28.04.15 відповідача звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу).

Підставою для звільнення послужили факти порушення відповідачем фінансової дисципліни, які були виявлені при проведенні аудиту (звіт аудиту відповідності від 03.04.15, проведений в УДСО при УМВС України в Тернопільській області за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року).

Аналізуючи коло службових обов'язків, покладених на відповідача, встановлено наступне.

Наказом № 106 від 01.06.11 «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику ВДСО при УМВС України в Тернопільській області» визначено перелік матеріально-відповідальних осіб, яким дозволено отримувати, видавати та зберігати товарно-матеріальні цінності (додаток№8).

Додатком №1 до зазначеного наказу є положення про організацію бухгалтерського обліку в Управлінні.

Указаним наказом та наказом по Управлінню № 273 від 30.12.14 ОСОБА_1 була наділена правом другого підпису банківських та касових документів, видачі довіреностей на отримання матеріальних цінностей, авансових звітів, видаткових накладних (дозволів) на відпуск матеріальних цінностей, актів приймання виконаних робіт (наданих послуг), бухгалтерської та податкової звітності, господарських та первинних документів.

02.01.09 між сторонами укладено договір № 63 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за умовами якого відповідач взяла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження увірених підприємством матеріальних цінностей.

22.04.15 комісією, сформованою на підставі наказу начальника Управління № 100 від зазначеної дати, проведено раптову перевірку наявності матеріальних цінностей на відповідальному зберіганні в кабінеті головного бухгалтера ОСОБА_1 й актом зафіксовано відсутність «модема 56-к» вартістю 455,00 грн., зарядного пристрою до мобільного телефону вартістю 27,50 грн., який зі слів ОСОБА_1 згорів, та віконних жалюзі вартістю 1055,00 грн.

Інвентаризація (ревізія) усіх матеріальних цінностей по Управлінню, які були ввірені відповідачу, вказаної дати не проводилася.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 звільнена 28.04.15.

30.04.15 на підставі наказу по Управлінню № 115 проведено додаткову інвентаризацію наявності матеріальних цінностей, що знаходяться на балансі позивача та були закріплені за ОСОБА_1 й згідно із актом від 30.04.15 встановлено недостачу «модема 56-к» вартістю 455,00 грн., зарядного пристрою до мобільного телефону вартістю 27,50 грн., віконних жалюзі вартістю 1055,00 грн., а в кабінеті головного бухгалтера ОСОБА_1 наявні жалюзі (інвентарний №1457), вмонтовані 21.12.12, які облікуються за підзвітною особою ОСОБА_2

Дана інвентаризація проводилася у відсутності відповідача.

Суд першої інстанції констатував, що хоча згідно із інвентаризаційним описом від 01.11.14 за ОСОБА_1 рахувався зарядний пристрій вартістю 27,50 грн. та модем вартістю 455,00 грн., однак позивач не надав доказів про передачу ОСОБА_1 на зберігання вказаних товарно-матеріальних цінностей та документі, які б містили відомості про строк їх експлуатації.

Окрім цього, суд встановив, що перевірка проводилась лише у кабінеті ОСОБА_1 й відсутні докази того, що проводилась детальна та повна інвентаризації матеріальних активів, що облікуються на балансі УДСО.

Аналогічно позивачем не доведено того, що саме з вини відповідача є недостача спірних віконних жалюзі.

Так, у відповідності до накладної № 2 від 24.11.14 та акту ОБЛ-0000034 від того ж числа про введення в експлуатацію МШП позивачем придбано віконні жалюзі вартістю 1055,00 грн. Акт ОБЛ-0000034 підписаний ОСОБА_1 начальником Управління Іващенком О.О..

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність вини відповідача у недостачі спірних жалюзі, так як відсутні дані про повну інвентаризацію матеріальних активів Управління, а акт інвентаризації без участі ОСОБА_1 не може слугувати доказом недостачі.

При цьому суд слушно послався на відсутність службового розслідування з даного питання.

Оскільки позивачем не доведено, що недостача спірних матеріальних цінностей мала місце з вини відповідача і чи взагалі вона ним допущена, не визначено розміру заподіяної установі шкоди, як це передбачає ст. 135-3 КЗпП України, тому суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову в цій частині вимог. Подані Управлінням докази недостачі є недопустимими, так як інвентаризація проводилася у відсутності відповідача, а проведена ревізія не є повною. На дату звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера та в подальшому акти прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей та документів сторонами спору не складалися.

Із врахуванням встановлених обставин, судова колегія погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо цієї частини заявлених позивачем вимог, а тому скарга стосовно їх невірності вирішення не підлягає до задоволення.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про невірне вирішення спору в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальних збитків в сумі 360,00 грн., які на думку позивача безпідставно виплачені останній в якості добових за перебування у відрядженні, колегія суддів вважає їх невмотивованими з огляду на наступне.

До матеріальних збитків Управління відносить кошти в сумі 360,00 грн., виплачені безпідставно на відрядження ОСОБА_1 внаслідок невідповідності дати вибуття та/або прибуття з відрядження та на підтвердження завданого збитку посилається на звіт аудиту відповідності від 03.04.15 та акт позапланової ревізії ДФІ №08-22/45 від 06.07.15.

Так, позивач зазначав, що відповідачу по авансових звітах останньої, внаслідок невідповідності дати вибуття та/або прибуття з відрядження безпідставно оплачено добові в розмірі 60,00 грн. за відрядження згідно із наказом від 20.06.14, 120,00 грн. - за відрядження згідно із наказом від 01.07.14, 120,00 грн. - за відрядження згідно із наказом від 21.07.14 та 60,00 грн. - за відрядження згідно із наказом від 09.02.15.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі посвідчення про відрядження №185 ОСОБА_1 за наказом керівника позивача №60 від 20.06.14 направлено у відрядження на строк 3 дні до м. Київ.

У посвідченні зроблено відмітку про вибуття з м. Тернопіль 24.06.14 та прибуття в м. Київ 25.06.14, й вибуття з м. Київ 25.06.14 та прибув м. Тернопіль 26.06.14.

Згідно із посадочним документом ОСОБА_1 вибула пасажирським поїздом із м. Тернопіль 25.06.14 о 01.16 год. та прибула в м. Київ 25.06.14 о 07.15 год. Повернення із відрядження датується з м. Київ 25.06.14 об 20.45 год. та прибуття в м. Тернопіль - 26.06.14 об 02.41 год.

Термін перебування відповідача у відрядженні становить 2 доби.

26.06.14 відповідачу виплачено кошти в сумі 700,00 грн. як відшкодування вартості білетів на проїзд ТОВ «Укрзалізниця» та добових (3х60), що підтверджується звітом про використання коштів від 26.06.14.

У відповідності до посвідчення про відрядження № 202, ОСОБА_1 на підставі наказу №68 від 01.07.14 направлено у відрядження на строк 3 дні до м. Київ, й у ньому зроблено відмітку, згідно із якою відповідач вибула з м. Тернопіль 09.07.14, прибула в м. Київ 10.07.14, вибула з м. Київ 10.07.14, прибула в м. Тернопіль 11.07.14.

Посадочними документами підтверджується, що ОСОБА_1 пасажирським поїздом з м. Тернопіль вибула 10.07.14 о 01.16 год. та прибула в м. Київ 10.07.14 о 07.15 год., та відбула пасажирським поїздом з м. Київ 10.07.14 о 16.55 год. та прибула в м. Тернопіль 10.07.14 о 22.50 год.

Термін перебування у відрядженні становить 1 добу.

14.07.14 ОСОБА_1 виплачено кошти в розмірі 709 грн. як відшкодування вартості білетів на проїзд ТОВ «Укрзалізниця» та добових (3х60), що підтверджується Звітом про використання коштів від 14.07.14.

Також, у відповідності до посвідчення про відрядження № 214, виданого на підставі наказу керівника №74 від 21.07.14, ОСОБА_1 направлено у відрядження на строк 3 дні в м. Київ, в якому зроблено відмітку про вибуття з м. Тернопіль 22.07.14, прибуття в м. Київ 23.07.14, вибуття з м. Київ 23.07.14, прибуття м. Тернопіль 24.07.14 р.

Посадочними документами підтверджується відправлення відповідача пасажирським поїздом із м. Тернопіль 23.07.14 о 00.22 год. та прибуття в м. Київ 23.07.14 о 07.45 год. та відбуття останньої з м. Київ 23.07.14 об 16.55 год. та прибуття в м. Тернопіль 23.07.14 о 22.50 год.

Термін перебування у відрядженні становить 1 добу.

24.07.14. ОСОБА_1 виплачено кошти в розмірі 977,00 грн. З яких в якості відшкодування вартості білетів на проїзд, добових (3х60) та господарських витрат, що підтверджується звітом про використання коштів від 24.07.14.

Згідно із посвідченням про відрядження № 31, виданого на підставі наказу керівника Управління №14 від 09.02.15, ОСОБА_1 з направлено у відрядження на строк 3 дні в м. Київ, в якому зроблено відмітку про вибуття з м. Тернопіль 10.02.15, прибуття в м. Київ 11.02. 15, вибуття з м. Київ 11.02. 15, прибуття м. Тернопіль 12.02. 15.

Посадочними документами підтверджується, що з м. Тернопіль відповідач вибула 11.02.15 о 01.16 год. та прибула в м. Київ 11.02.15 о 07.15 год., та відбула з м. Київ 11.02.15 об 18.35 год. та прибула в м. Тернопіль 12.02.15 о 01.42 год.

Термін перебування у відрядженні становить 2 доби.

13.02.15 ОСОБА_1 виплачено кошти в розмірі 685,00 грн. в якості відшкодування вартості білетів на проїзд та добових (3х60), що підтверджується звітом про використання коштів від 13.02.15.

Тобто, фактичний строк перебування відповідача у відрядженні (кількість діб) не співпадає із строками, відображеними у посвідченнях про відрядження та в авансових звітах про відрядження.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Як встановлено судом першої інстанції, на момент звільнення відповідача із заробітної плати останньої не проводилося відрахувань надміру отриманих спірних коштів.

У силу ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить крім основної й додаткова заробітна плата, якою є винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Частинами 1, 2 ст. 121 КЗпП України передбачено гарантії і компенсації при службових відрядженнях, а саме: що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Із врахуванням положень зазначених норм трудового законодавства слід зазначити, що отримані відповідачем гарантійні та компенсаційні виплати за перебування у відрядженні входять до структури її заробітної плати.

У відповідності до ч. 1 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Пунктом 1 ч. 2 даної статті КЗпП регламентовано, що відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Колегія суддів приходить до переконання, що невірне відображення в авансових звітах терміну перебування у відрядженні є лічильною помилкою.

Так як Управлінням впродовж одного місяці з моменту здачі відповідачем кожного із звітів про відрядження та дня виплати неправильно обчислених сум не приймало рішення про відрахування, тому позивач втратив право на відшкодування спірних сум, тим більше, що таке стягнення можливе лише із заробітної плати ОСОБА_1, а на момент звернення із позовом остання є звільненим працівником.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції щодо вирішення даних позовних вимог й приходить до переконання, що оскаржуване рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Ю.Й. Демкович