АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 662/2216/15-ц Головуючий 1 інстанції Марківський О.В.
Номер провадження 22-ц/791/1166/16 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів: Кутурланової О.В.

ОСОБА_1

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» про розірвання договору оренди

В С Т А Н О В И Л А :

16 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ТОВ «Південна українська соєва компанія» (надалі ТОВ «ПУСК») про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обгрунтування заявлених вимог послалась на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.05.2013р., зареєстрованому у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, належить земельна ділянка площею 5,1294 га, що розташована на території Сергієвської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, яка перейшла у її власність за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3

За життя ОСОБА_3, на підставі договору оренди від 01.11.2006р., передала в строкове платне користування ТОВ «ПУСК» належну їй земельну ділянку площею 5,1294 га. Договір оренди зареєстрований у Новотроїцькому районному реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії центру ДЗК 01.06.2007р.

Просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 01.11.2006р., укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ПУСК», оскільки вважає що після отримання нею спадщини у вигляді зазначеної земельної ділянки договір оренди між нею та відповідачем не переукладався, орендну плату за даним договором вона не отримувала від відповідача з моменту прийняття спадщини по теперішній час. Крім того, в порушення вимог ст.24 Закону України «Про оренду землі», відповідач не розробив проект землеустрою щодо зазначеної земельної ділянки, що забезпечує еколого-економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 березня 2016 року позов задоволено. Розірвано договір оренди землі укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ПУСК», укладений 01.11.2006р. та зареєстрований 01.06.2007р. за № 4АА72700003.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ПУСК» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуальних норм права. При цьому зазначив, що рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10.09.2015р., залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.12.2015р. встановлено, що ОСОБА_3, за життя, передала у користування ТОВ «ПУСК» належну їй земельну ділянку строком на 12 років, до 01.11.2018р., та до ОСОБА_2, яка успадкувала цю земельну ділянку після смерті матері ОСОБА_3, перейшли всі права та обовязки орендодавця. Позивачем не надано доказів про наявність спору з відповідачем щодо систематичної невиплати орендної плати за договором оренди землі від 01.11.2016р., оскільки заборгованість по виплаті орендної плати перед ОСОБА_2 за 2013, 2014, 2015 роки відсутня. Крім того, судом не зясовано в чому саме полягає порушення законних прав позивача відсутністю проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки.

Письмових заперечень на доводи апеляційної скарги не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Аналогічна норма закріплена у статті 31 Закону України «Про оренду землі».

За змістом частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї зі сторін, договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для розірвання укладених договорів оренди через порушення відповідачем визначених договором обовязків орендаря, а саме: не виплату позивачці орендної плати з часу отримання нею спадщини та невиконання вимоги щодо виготовлення проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що ОСОБА_2, після смерті своєї матері ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.05.2013р., набула право власності на земельну ділянку площею 5,1294 га, кадастровий номер :03:001:0028, розташованої на території Сергієвської сільської ради. Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.05.2013р.

За життя, її мати ОСОБА_3, згідно договору оренди від 01.11.2006р., зареєстрований у Новотроїцькому районному реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії центру ДЗК 01.06.2007р., передала в строкове, платне користування ТОВ «ПУСК» належну їй земельну ділянку площею 5,1294 га, строком на 12 років.

Умовами наведеного договору, у п.3.1 встановлено, що перехід права власності на земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов та розірвання договору, що узгоджується із положеннями ч.4 ст.31 Закону України «Про оренду землі» та ст.770 ЦК України.

Питання про припинення договору оренди і повернення земельної ділянки у звязку із зміною власника, позивачка порушила у жовтні 2015р., проте у встановленому законодавством та умовами договору порядку дія останнього не припинена. (а.с.18).

Крім того, на момент укладення договору оренди земельної ділянки істотними умовами договору визначено право орендодавця вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, додержання державних стандартів, норм і правил щодо земельної ділянки, яка передається в оренду (п.21 договору), що узгоджується із положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі», а також ст.22 ЗК України в редакції чинній на час укладання договору.

Вказана норма ст. 22 ЗК України доповнена ч.4 на підставі Закону України № 1443-17 від 04.06.2006р. та поширювала свою дію на період до 01.01.2015р. на тих власників і користувачів, які використовують землі для ведення товарного сільгоспвиробництва загальною площею більше як 100га.

Встановлений ч.4 ст.22 ЗК України обовязок використання земель сільськогосподарського виробництва відповідно до розроблених та затверджених у встановленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, втратив чинність на підставі Закону України № 191 від 12.02.2015р., який набрав чинності із 05.04.2015р.

Станом на час укладання договору обовязок розробки проекту землеустрою для забезпечення еколого - економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, а ні договором, а ні законодавством передбачений не був.

Крім того, власник земельної ділянки від часу укладання договору та протягом всього часу його дії, а також позивачка після успадкування прав власності на предмет оренди, не зверталась із вимогами про невиконання орендарем вимоги законодавства та не забезпечення еколого - економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування орендованих угідь, а також в ході розгляду даної справи в суді на такі порушення не посилалась.

Отже, за відсутні встановленого судом факту порушення орендарем екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил щодо земельної ділянки, а також права власника земельної ділянки у звязку з погіршенням якості переданих в оренду земель, висновок суду про те, що відсутність самого лише проекту землеустрою еколого - економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування земель, є достатньою підставою для розірвання договору оренди суперечить умовам договору, наведеним вище нормам матеріального права та не ґрунтується на доказах.

Крім того, строк та порядок виплати орендної плати на поточний рік, встановлений згідно п.9 договору, вноситься одноразово до 20 грудня поточного року.

Заперечуючи проти позову в частині невиконання орендарем вимог щодо сплати щомісячних платежів за користування земельною ділянкою, представник відповідача, посилався на те, що розрахунки проведені повністю у розмірі, що встановлена договором. На підтвердження цих доводів надані письмові докази, за якими вбачається факт дострокової виплати орендної плати за 2013, 2014, 2015 роки згідно платіжних відомостей та видаткового касового ордеру від 28.09.2015р. (а.с.55- 59).

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Виходячи із аналізу наведених вище норм матеріального права, якими врегульовані підстави дострокового розірвання договору оренди, слід також застосувати загальні підстави відповідальності за порушення зобовязань, встановлені ст. 614 ЦК України, якою встановлено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором чи законом. Особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязань.

Так, умовами пунктів 8,9,24 договору оренди встановлено, що орендна плата за поточний рік в розмірі 1034,48 грн. (включаючи податок на доходи фізичних осіб, що перераховується орендарем в бюджет) сплачується орендодавцеві одноразово до 20 грудня поточного року. У разі не внесення орендної плати у строк, встановлений п.9 цього договору сплачується пеня в сумі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення (п.12 договору оренди).

В ході апеляційного розгляду справи позивачка та її представник, заперечуючи факт отримання орендної плати за 2013, 2014 роки зазначили, що у наданих відповідачем письмових доказах відсутній підпис отримувача ОСОБА_2, тоді як орендну плату за твердженням позивачки вона не отримувала. Крім того, остання зазначила, що відповідач на правах оренди використовує іншу, належну їй на праві власності земельну ділянку, орендну плату за яку вона особисто отримувала кожного поточного року, в тому числі і в 2013-2014 роках. Гроші за спірну земельну ділянку не отримувала, оскільки бажала розірвання цього договору, хоча була обізнана про здійснення розрахунків із власниками земель, що перебувають в оренді. При цьому позивач зазначила, що не зверталась до відповідача із претензіями про невиплату належних їй сум орендної плати, підпис про отримання якої нею заперечується. Також не спростовувала того факту, що особисто отримала плату за 2015 рік згідно видаткової накладної 28.09.2015р. за використання орендарем однієї із належних їй земельних ділянок.

Допитана в ході апеляційного розгляду в якості свідка ОСОБА_4 підтвердила той факт, що перебувала із ТОВ «ПУСК» у трудових відносинах із 31.03. по 07.11.2014р. Особисто виплати орендної плати не здійснювала, однак підтвердила їх виплату товариством в 2013-2015р. наприкінці кожного поточного року про що орендодавці оповіщались.

У випуску Новотроїцької районної газети «Трудова слава» за 17.09.2015р. орендарем розміщено оголошення про здійснення виплати орендної плати власникам земельних ділянок, розміщених, в тому числі на землях Сергієвської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, за адресою: вул. Центральна,13Б, с. Воскресенка Новотроїцького району Херсонської області. (а.с.53,54)

Запрошення щодо отримання орендної плати викладено і у повідомленні орендаря від 23.11.2015р. на адресу ОСОБА_2 (а.с.18,60).

Враховуючи наведені фактичні обставини, а саме, те, що позивачка не вчинила жодних дій спрямованих на отримання орендної плати, тоді як орендарем вжиті залежні від нього заходи спрямовані на виконання свого обовязку здійснити такі виплати, слід дійти висновку, що у відповідності до ч.1 ст. 613 ЦК України, мало місце прострочення кредитора, який не отримав запропоновані орендарем ТОВ «ПУСК» щорічні платежі, що вказує на відсутність вини останнього у порушенні зобовязань за договором, та виключає покладання на орендаря відповідальність за таке порушення і як наслідок виключає і дострокове розірвання договору з підстав ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» ч.1 ст. 141 ЗК України.

Враховуючи викладені обставини справи, наявні письмові докази, а також доводи і заперечення сторін, слід дійти висновку, що відповідач навів достатньо доказів щодо вчинення ним дій, спрямованих на своєчасне виконання ним свого зобовязання по внесенню орендної плати за 2013 2015 роки. Спір щодо стягнення заборгованості із орендної плати між сторонами відсутній.

Разом із тим, позивачем не доведено факт систематичного невиконання орендарем цього обовязку за період 2013-2014 роки, оскільки відсутність у позивачки наміру отримувати орендну плату особисто не є достатнім підтвердженням того факту, що ТОВ «ПУСК» систематично не виконує обовязок по своєчасному розрахунку із орендодавцем, а тому відсутні підстави для дострокового розірвання договору оренди, встановлені п. «д» ч.1 ст. 141 ЗК України.(постанова Верховного Суду України від 12.12.2012р. № 5-146цс12).

На вказані обставини справи суд уваги не звернув, норми права, які підлягали застосуванню не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про порушення орендарем обовязків, встановлених договором оренди та дострокове його розірвання.

Оскільки суд першої інстанції з достатньою повнотою встановив обставини справи, але дійшов висновку про задоволення позову внаслідок неналежної оцінки доказів та неправильного застосування норм матеріального права, а тому ухвалене у справі рішення не можна визнати законним і обґрунтованим, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, на користь ТОВ «ПУСК» належить стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати у відповідності до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 22, 141 ЗК України, ст.ст. 24, 31, 32 Закону України «Про оренду землі», керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Південна українська соєва компанія» задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Південна українська соєва компанія» про дострокове розірвання договору оренди від 01.11.2006р.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Південна українська соєва компанія» судові витрати в сумі 1162,50 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ____________ Н.В.Орловська

Судді: ____________ О.В.Кутурланова

____________ ОСОБА_1