Справа № 487/4216/16-ц
Провадження № 2/487/2216/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2016 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді: Біцюк А.В., за участю секретаря: Попович В.Б., представника позивача: ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 звернулася до суду зпозовом до ОСОБА_4, уточнивши який, просила надати разови дозвіл на виїзд за межі України до Чорногорії, транзитом через країни Шенгенської зони, якщо маршрут прямування буде вимагати перетину їх кордону, загальним терміном перебування, що не перевищуватиме тридцяти календарних днів, в тому числі із урахуванням переїзду, неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з моменту набрання рішенням законної сили по 31.12.2018 року включно, у супроводі матері ОСОБА_3 без нотаріально посвідченої згоди і супроводу батька ОСОБА_4

У заяві позивач зазначила, що відповідач є батьком її неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 18.02.2013 року їх шлюб з ОСОБА_4 було розірвано. З моменту розлучення відповідач практично самоусунувся від спілкування з донькою, її виховання та утримання.

На даний час, вона з донькою планує з оздоровчою та туристичною метою здійснити поїздку до Чорногорії, де проживає та працює її рідний брат ОСОБА_7 Однак відповідач добровільно не надає свою згоду на виїзд доньки, тим самим порушуючи права дитини на відпочинок та саморозвиток, що і стало підставою для її звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав. Підтвердив обставини викладені у заяві.

У судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що виїзд дитини за кордон обмежить права батька на спілкування з нею, крім того позивачкою не підтверджено факту створення сприятливих умов для проживання дитини за кордоном, просив у їх задоволені відмовити..

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.06.2010 року по 18.04.2013 року.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_2, видане Міським відділом РАЦС Миколаївського МУЮ 17.11.2010 року).

Як було встановлено судом, дитини проживає з матір'ю (Довідка Ф-3 №3208 видана КП ДЄЗ «Океан» 03.08.2016 року

Брат позивачки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживає та працює на території Чорногорії, що підтверджується копією дозволу на тимчасове проживання та працю НОМЕР_1 від 26.04.2016 року. Термін дії дозволу - до 31.03.2017 року.

Відповідно до даних закордонного паспорта ОСОБА_7 11.05.2016 року прийнято на тимчасовий консульський облік посольством України у Чорногорії.

На даний час позивач планує разом з донькою здійснити туристичну та оздоровчу поїздку до Чорногорії з одночасним відвідуванням брата.

Разом з тим, відсутність згоди батька дитини на виїзд неповнолітньої за кордон, унеможливлює вказану поїздку, порушуючи права дитини на вільне пересування, оздоровлення та розвиток.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Вимоги ч.3 ст.313 ЦК України передбачають, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За загальними правилами, встановленими ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Законодавство також передбачає можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Таким чином, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового).

Встановлені судом фактичні обставини справи, свідчать про те, що відсутність дозволу батька дитини на виїзд за кордон, суперечить інтересам неповнолітньої ОСОБА_5, оскільки позбавляє її можливості отримати можливість реалізувати своє право на відпочинок, культурний розвиток та відвідування рідного дядька.

При цьому, в даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому таке судове рішення право ОСОБА_4 на піклування, спілкування чи виховання доньки ніяким чином не порушує і не обмежує.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_3 вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, щодо періоду надання дозволу, а саме з моменту набрання рішенням законної сили та до 31.03.2017 року, оскільки саме до цієї дати у ОСОБА_7 - брата позивачки, до якого мала намір поїхати позивачка, закінчується дозвіл на проживання в Чорногорії. Доказів подальшого перебування в Чорногорії ОСОБА_7 позивачем не надано. Також слід зобовязати позивачку повернути дитину в Україну після спливу терміну перебування за кордоном, оскільки одночасно із право вивезти дитину за кордон виникає й обов'язок повернути дитину в України, і саме виконання такого обовязку забезпечується права батька дитини брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8,10,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Чорногорії, транзитом через країни Шенгенської зони, рух через які буде обумовлений туристичним маршрутом, в період з моменту набрання рішенням по справі законної сили до 31.03.201 року включно, без нотаріально посвідченої згоди і супроводу батька - ОСОБА_4, у супроводі матері - ОСОБА_3, зобов'язавши її повернути дитину в Україну рісля спливу терміну перебування за кордоном.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційний суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Біцюк А.В.