Справа №490/4649/15-ц 21.06.2016 21.06.2016 21.06.2016
Провадження №22-ц/784/1486/16
Справа № 490/4649/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22ц-784/1486/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

21 червня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та повернення коштів,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) про захист прав споживача та повернення коштів.

Позивач зазначав, що 10 березня 2015 року шляхом підписання Анкети- заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг був укладений договір про надання банківських послуг та видано зарплатну картку № 583392.

Відповідач впродовж березня липня 2015 року з власної ініціативи безпідставно списав кошти із зарплатної картки позивача на загальну суму 8 849 грн. 41 коп. на погашення заборгованості за кредитним договором, якої не існує.

Він неодноразово звертався до відповідача з проханням припинити безпідставне зняття грошових коштів з його заробітної картки, але його звернення банком було проігноровано.

Посилаючись на наведене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Банку на його користь кошти в сумі 8 849 грн.41 коп., припинити списання коштів з його банківського рахунку та заборонити Банку у будь який спосіб обмежувати його право на отримання коштів із вказаного карткового рахунку.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_2 на рахунок №496612 (картка № 583392) 8 849 грн. 41 коп. протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили. Припинено автоматичне списання грошей із указаного рахунку ОСОБА_2 для погашення простроченої заборгованості по карті 494765.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 11 травня 2006 року ОСОБА_2 на підставі заяви отримав у Банку кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку 494765 зі строком дії на 2 роки.

10 березня 2015 року шляхом підписання анкети-заяви ОСОБА_2 уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг та отримав зарплатну картку для виплат.

У період із 10 березня до 20 липня 2015 року банк списав із зарплатного рахунку позивача 8 849 грн. 41 коп. заборгованості за кредитним договором, пославшись на п. 2.1.1.3.5 Умов та Правил надання банківських послуг.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставне списання банком із рахунку позивача заборгованості за кредитом.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, зобов'язання за кредитним договором можуть бути припинені виконанням, проведеним належним чином, у разі здійснення відповідачем погашення заборгованості за кредитним договором.

Заперечуючи проти задоволення позову, Банк зазначав, що укладений між сторонами кредитний договір від 15 грудня 2005 року не було розірвано, припинено або виконано.

Згідно з наданою Банком випискою по картковому рахунку ОСОБА_2, станом на 04 липня 2015 року залишок коштів становить 11 428 грн. 13 коп. (а.с.61)

Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунку клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Пунктом п. 2.1.1.3.5 Умов та Правил надання банківських послуг, який становить кредитний договір передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні термінів платежів, списання грошових коштів з рахунків клієнта у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання).

Оскільки між сторонами склалися договірні правовідносини, які регулюються зобовязальним правом, а п. 2.1.1.3.5 договору про надання банківських послуг від 10 березня 2015 року та ч. 2 ст. 1071 ЦК України передбачено списання коштів із зарплатної картки позивача у разі виникнення заборгованості за кредитним договором в рахунок її погашення, то списання коштів здійснювалось відповідно до встановленого законодавством порядку.

Тому суд помилково вважав, що Банком проведено безпідставне списання коштів.

Посилання суду те, що Банком не дотримано умов договору стосовно блокування втраченої позивачем картки № 678777, відтак не вжито заходів щодо запобігання порушень прав клієнта, є безпідставним.

Відповідно до п.2.1.1.5.3; п. 2.1.1.5.10 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) карток, ПІНа, або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання. Отримувати виписки про стан картрахунку і про проведені операції по картрахунку.

Пунктом 2.2.2.5.11; 2.2.2.5.12; 2.2.2.5.13 цих Правил передбачено, обовязок клієнта інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання. У випадку якщо держателю картки відомі факти про незаконне використання картки, він зобовязаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНу надати докладний виклад обставин втрати картки і відомі факти про їх незаконне використання. Письмово доручати Банку постановку картки в СТОП-ЛИСТ Платіжної системи. Письмово доручати Банку постановку картки в СТОП-ЛИСТ Платіжної системи. Держатель несе відповідальність за операції, що здійснюються з Картками.

Заперечуючи проти задоволення позову, Банк посилався на те, позивач ні з усною ні з письмовою заявою до Банку з приводу втрати ним кредитної картки не звертався, будь яких обмежень у її використанні позивачу встановлено не було. Навпаки, по картці проводилася оплата послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком, що підтверджується випискою по картках та рахунку. Позивач не замовляв у ПАТ КБ «ПриватБанк» перевипуск нової кредитної картки, а наприкінці травня йому була виготовлена та видана додаткова кредитна картка №494765.

Згідно із ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, не надав доказів про те, що належним чином у відповідності до зазначених вище Правил інформував Банк у 3- денний строк про втрату картки разом із ПІН кодом для її блокування, або звернувся із письмовою заявою до Банку про постановку картки в СТОП-ЛИСТ Платіжної системи. Роздруківка дзвінків не свідчить про те, що телефонний дзвінок 09 травня 2015 року, тобто через три дні після втрати картки, мав місце саме у звязку із її блокуванням.

Крім того, перевірив баланс по рахунку, не поцікавився обігом коштів, в той час як протягом травня грудня 2006 року за кредитною карткою № 678777 проводилися розрахункові операції, у тому числі погашення кредиту.

Більш того, дізнавшись у 29 грудня 2006 року, що протягом червня грудня 2006 року з втраченої ним банківської карти, проводилося зняття коштів, позивач не звернувся до правоохоронних органів і своєчасно Банк про це не проінформував і лише 29 січня 2007 року, тобто через місяць звернувся до Банку із заявою про припинення нарахування відсотків через втрату картки.

За наведених обставин, не можна вважати, що позивач здійснив належні дії для призупинення або запобігання незаконного використання його картки № 678777.

Не можна також погодитися з посиланням суду на відсутність у ПАТ КБ «ПриватБанк» права на списання у позасудовому порядку коштів з карткового рахунку позивача на погашення кредиту, оскільки минув строк позовної давності, оскільки як видно із змісту позовної заяви позивач про застосування строку позовної давності не зазначав, не заявлялося таке клопотання і в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, рішення суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове про відмову ОСОБА_2 у позові.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та повернення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :