АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №2-705/11. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/790/ 2454/16. Суддя-доповідач : - ОСОБА_2
Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря: - ОСОБА_5,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Пята Харківська державна нотаріальна контора - про визнання договору дарування частини будинку, свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсними, визнання права власності на частину будинку з надвірними будівлями, зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, треті особи: відділ у справах громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ГУ МВС України в Харківській області - про усунення перешкод в користування власністю та виселення, зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 - про визнання договору дарування частини будинку, свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними, визнання права власності на частину будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2003 року ОСОБА_6 звернулася в суд із вказаним позовом, який уточнила у червні 2009 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з грудня 1987 року вона перебувала у фактично шлюбних відносинах з ОСОБА_10, вела з ним спільне господарство та мала спільний бюджет.

15 липня 1988 року вона та ОСОБА_10 за сумісні кошти придбали 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові, які зареєстрували в Харківському міському бюро технічної інвентаризації на імя ОСОБА_10

У серпні 1988 року вона та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб між собою.

Від сумісного проживання 18 травня 1991 року у них народився син ОСОБА_9.

7 липня 1999 року ОСОБА_10 уклав з ОСОБА_7 договір позики на суму еквівалентну 2 960 доларів США, які зобовязався повернути останньому до 7 березня 2000 року.

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 7 липня 1999 року ОСОБА_10 та ОСОБА_7 уклали нотаріально посвідчений договір застави частини будинку, згідно з яким ОСОБА_10 передав у заставу ОСОБА_7 належні йому на праві власності 84/300 частини житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

В подальшому ОСОБА_10 повернув позику ОСОБА_7, однак 14 листопада 2000 року ОСОБА_10 уклав з батьком свого кредитора ОСОБА_11 договір дарування 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

Після смерті ОСОБА_11, яка настала 20 січня 2001 року, спадок у вигляді 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові перейшов до його сина ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 25 грудня 2001 року.

30 червня 2006 року ОСОБА_10 помер.

Спадкоємцем на майно померлого ОСОБА_10 є їх сальний син ОСОБА_9, житлові права якого були порушені при укладенні договору дарування між ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 48, 60 ЦК України (1963 року), ст. ст. 22, 28 КпШС УРСР, ОСОБА_6 просила суд визнати частково недійсним договір дарування 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 грудня 2001 року, видане Пятою держаною нотаріальною конторою за р. №6-2480 на імя ОСОБА_7

Визнати за нею право власності на 14/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

У жовтні 2004 року ОСОБА_7 звернулася в суд з зустрічним позовом про усунення перешкод у користування власністю та виселення, який уточнив у лютому 2012 року.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що він є власником 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 25 грудня 2001 року за р. № 6-2480.

Крім того, він є власником 116/300 частин цього ж житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від15 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 за р. № 1272.

Будучи власником 2/3 частин житлового будинку, він не може використовувати його за призначенням та проживати в будинку, оскільки ОСОБА_6 та члени її сімї не дають йому ключі від належних йому 28/100 частин будинку, не пускають його у двір будинку та до приміщень будинку.

Він неодноразово направляв листи на імя ОСОБА_6 з проханнями виселитися та звільнити його частину будинку, однак ОСОБА_6 та члени її сімї виселитися у добровільному порядку з будинку не бажають, продовжують мешкати в його частині будинку, створюючи йому перешкоди у користуванні й розпорядженні належною йому власністю.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 156, 168, 170 ЖК України, 316 -319, 321, 325, 328, 391 ЦК України, ОСОБА_7 просив суд усунути перешкоди у користуванні належними йому 28/100 частинами житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

Виселити ОСОБА_6 з неповнолітніми членами сімї, ОСОБА_9, з належних йому на праві власності 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

Зобовязати відділ у справах громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ГУ МВС України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6, ОСОБА_9 за вказаною адресою.

У вересні 2010 року ОСОБА_9 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання договору дарування частини будинку, свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними, визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що до реєстрації шлюбу його мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_10 придбали у власність 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові, які оформили на імя батька.

У серпні 1988 року його батьки зареєстрували шлюб між собою та мешкали разом з ним в зазначеній частині будинку.

14 листопада 2000 року ОСОБА_10 подарував ОСОБА_11 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

При укладанні договору дарування ОСОБА_10 порушив його житлові права, оскільки він мав право на проживання в спірній частині будинку.

Після смерті батька, яка настала 30 червня 2006 року, він прийняв спадщину у вигляді 14/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові, оскільки постійно проживає та зареєстрований в спірному житловому будинку

Вважав, що 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові були придбані його матірю ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_10 за спільні кошти, а тому в його матері виникло право власності на 14/100 частин спірного будинку.

Посилаючись на вказані обставини та ст. 722 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ОСОБА_9 просив суд визнати договір дарування 28 /100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові недійсним.

Визнати за ним право власності на 14/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_10, померлого 30 червня 2006 року.

Відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_9 не визнав, посилаючись на їх безпідставність.

ОСОБА_6, ОСОБА_9 взаємні позовні вимоги визнали. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 не визнали, посилаючись на їх безпідставність.

Приватний нотаріус Харківського МНО ОСОБА_8, представник Пятої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися.

Згідно заяв поданих до суду, просили розглянути справу за їх відсутності.

Представник відділу у справах громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області в судове засідання не зявився.

Згідно заяви поданої до суду, просив розглянути справу за його відсутності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6І до ОСОБА_7, 3-особи: приватний нотаріус Харківського МНО ОСОБА_8, Пята Харківська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування 28/100 частин житлового будинку, свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсними, визнання права власності на 14/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, а також позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання договору дарування 28/100 частин житлового будинку, свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на 14/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 3 - особа: відділ у справах громадянства імміграції реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення - задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_7 власністю, а саме 28/100 частинами житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові, шляхом виселення ОСОБА_6, ОСОБА_9 із іншими членами сімї з 28/100 частин будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові, без надання іншого житлового приміщення.

Зобовязано державний орган реєстрації зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6, ОСОБА_9 за вказаною адресою.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 судовий збір в рівних частках у розмірі по 8 гривень 50 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

ОСОБА_6, ОСОБА_9 в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, повістки та телеграми про виклик їх до апеляційного суду не отримують.

ОСОБА_9 неодноразово повідомлявся судом телефонограмами про час та місце розгляду справи, однак до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_6 та зустрічного позову ОСОБА_9, суд виходи з його необґрунтованості та недоведеності.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_7, суд виходив з того, що відповідачі порушують його право на користування та розпорядження належною йому частиною житлового будинку, а тому вони підлягають виселенню з 28/100 частин спірного житлового будинку зі зняттям з реєстраційного обліку.

Проте, погодись повність з рішенням суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_7 не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 15 липня 1988 року за р. №4-1340, ОСОБА_10 належало на праві власності 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові (а. с. 23-25 том №1).

У серпні 1988 року ОСОБА_10, ОСОБА_6 зареєстрували шлюб між собою. Вказані обставини визнані сторонами по справі, а тому не підлягають доказуванню згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

18 травня 1991 року у ОСОБА_6, ОСОБА_10 народився син ОСОБА_9 (а. с. 240 том №1).

14 листопада 2000 року ОСОБА_10 за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 за р. №2787, подарував належні йому 28/100 частини житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові ОСОБА_11 (а. с. 22 том №1).

20 січня 2001 року ОСОБА_11 помер.

Спадкоємцем за законом першої черги на майно померлого ОСОБА_11 був його син ОСОБА_7

25 грудня 2001 року Пятою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_11 на 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові ( а. с.5 том №1).

15 квітня 2002 року ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНОО за р. №1212, придбав у держави в особі державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова 116/300 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові ( а. с. 109-112 том №1).

30 листопада 2001 року ОСОБА_10, ОСОБА_6 розірвали шлюб між собою ( а. с. 237 том №1).

30 червня 2006 року ОСОБА_10 помер ( а. с. 90 том №1).

Спадкоємцем за законом першої черги на майно померлого ОСОБА_10 є його син ОСОБА_9

Після смерті ОСОБА_10 29 грудня 2006 року Пятою Харківською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №1080/2006 (а. с.242 том №1).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми ЦК та СК України застосовуються до цивільних та сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Згідно ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 24 КпШС УРСР майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Судовим розглядом встановлено, що 15 липня 1988 року ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори за р. №4-1340, придбав у ОСОБА_12 28/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

На час їх придбання ОСОБА_10 не перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Для визнання за особою, яка проживала з іншою особою без укладення шлюбу права власності на частку у спірному майні, набутому до 1 січня 2004 року, вона має надати до суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня її участі працею і коштами у створенні спільної часткової власності, не може бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 приймала участь у набутті права власності на 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові шляхом внесення на його придбання особистих коштів.

Не надані такі докази ОСОБА_6 і в додатках до апеляційної скарги, поданої нею на рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що спірні 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові придбані ОСОБА_10 до одруження з ОСОБА_6, належали йому на праві особистої власності, він мав право розпорядитися ними на власний розсуд та правомірно відмовив ОСОБА_6 у задоволенні позову про визнання договору дарування 28/100 частин житлового будинку, свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсними та визнання за нею права власності на 14/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

Також, судовим розглядом встановлено, що 14 листопада 2000 року ОСОБА_10 за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 за р. №2787, подарував належні йому 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові ОСОБА_11, які були успадковані після смерті останнього його сином ОСОБА_7

Наведене свідчить, що день смерті ОСОБА_10 не був власником 28/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові, а тому його син ОСОБА_9, який є спадкоємцем за законом першої черги після його смерті, не міг успадкувати після смерті батька право власності на 14/100 частин вказаного житлового будинку.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_9 у задоволенні позову про визнання договору дарування 28/100 частин житлового будинку та визнання за ним права власності на 14/100 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_10

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст. ст. 57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 є власником 2/3 частин житлового будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові, однак користуватися належною йому частиною будинку не може, оскільки в будинку зареєстровані та мешкають ОСОБА_6, неповнолітня ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, які перешкоджають ОСОБА_7 у користуванні будинком (а. с. 218-222, 238 том №1, 35 том №2).

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

ОСОБА_6, ОСОБА_9 не є членами сімї ОСОБА_7

Між співвласником будинку ОСОБА_7 та колишніми членами сімї співвласника будинку ОСОБА_10 - ОСОБА_6, ОСОБА_9, відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловою площею будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність усунення ОСОБА_7 перешкод у користуванні належної йому частиною житлового будинку шляхом виселення ОСОБА_6 ОСОБА_9 із іншими членами сімї з 28/100 частин будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові, без надання іншого житлового приміщення.

В той же час, колегія суддів не може погодитись з рішення суду в частині покладення зобовязань на відділ у справах громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ГУ МВС України в Харківській області щодо зняття ОСОБА_6 ОСОБА_9 з реєстраційного обліку в будинку №30 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові.

Відділ у справах громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ГУ МВС України в Харківській області не є стороною у справі, а залучений до участі у справі ОСОБА_7 як третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги.

Чинним ЦПК України не передбачено право суду покладати на третю особу будь-які зобовязання, в тому числі й зобовязання щодо зняття з реєстраційного обліку особи.

Суд першої інстанції не врахував вказані обставини та безпідставно зобовязав державний орган реєстрації зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6, ОСОБА_9 за вказаною адресою.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині зобовязання держаного органу реєстрації зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6, ОСОБА_9 за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Залізничників буд. №30 та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7 в цій частині за необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд розглянув справу за її відсутності, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Неявка ОСОБА_6 в судове засідання, само по собі не є безумовною підставою для скасування рішення суду, оскілки суд при вирішення спору дослідив надані нею докази, дав їм належну оцінку та вирішив спір, який існує між сторонами починаючи з 2003 року.

Крім того, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_6 зловживала своїми процесуальним правами, не отримувала повістки про виклик до суду, не зявлялась в судові засідання, у звязку з чим суд неодноразово залишав її позов без розгляду (а. с.284-285 том №2, а. с. 13-17, 58-59, 122-123 том №3)

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_9 не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст.307, п. п. 3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року в частині зобовязання держаного органу реєстрації зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6, ОСОБА_9 за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Залізничників буд. №30 скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7 в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: