Справа № 476/614/16-ц
Провадження № 2/476/167/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2016 року Єланецький районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді Чернякової Н.В.

при секретарі Козаченко Л.М.

за участю позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Єланець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В :

06.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Підтримуючи свої вимоги, суду пояснила, що вона працює реалізатором в магазині ПП "ОСОБА_3" в АДРЕСА_1. У 2015 році вона на прохання відповідачки надала їй в борг продукти харчування та продовольчі товари на загальну суму 1783 грн. У встановлений строк відповідачка борг не повернула, а тому 18.07.2016 року вона звернулася з заявою про вчинене кримінальне правопорушення до Єланецького ВП Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області, але по її заяві прийнято висновок про відсутність ознак кримінального правопорушення. 11.05.2016 року вона направила відповідачці лист-претензію про необхідність повернення коштів. На даний час відповідачка відмовляється повернути борг в добровільному порядку.

Посилаючись на порушення відповідачкою ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України просила стягнути з відповідачки 1783 грн. боргу та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, зазначивши, що позивачкою не надано доказів отримання нею в борг продуктів харчування. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 працює реалізатором в магазині у ПП «ОСОБА_3»

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, у 2015 році позивачка ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_2 надавала останній в борг продукти харчування та продовольчі товари.

18.07.2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з заявою до Єланецького ВП Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області про вчинене кримінальне правопорушення. По заяві позивачки інспектором Єланецького ВП Бондаренко І.І. прийнято висновок про відсутність у діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, що підтверджується копією висновку по заяві ОСОБА_1 від 19.07.2016 року (а.с.7).

Суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідачки 1783 грн. в рахунок боргу за куплені продукти харчування та продовольчі товари не підлягають задоволенню, так як відповідно до ст. 3 ЦПК України у цих правовідносинах позивачці не належить право вимоги, тобто вона не є належним позивачем в частині вказаних позовних вимог, оскільки в судовому засіданні встановлено, що суб'єктом підприємницької діяльності, в магазині розташованому в АДРЕСА_1, із якою фактично мали місце вказані правовідносини, є ОСОБА_3 Вказана особа має право вимоги до відповідачки з підстав невиконання останньою договору роздрібної купівлі-продажу, а не позивачка, яка є реалізатором в магазині.

Крім того, відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приймає до уваги ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування та не бере до уваги ті докази, які не стосуються предмета доказування (ст.58 ЦПК України).

В позовах, де предметом розгляду є спір про договір купівлі-продажу такими доказами є наявність документів на підтвердження його укладення, із зазначенням предмету договору (з вказівкою на ознаки товару: марку, заводський номер, колір та інші ознаки, які ідентифікують товар), його вартості й часу придбання, строки оплати та інші.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним в належній формі, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.203 ЦК України правочин повинен відповідати вимогам закону та не суперечити інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, зокрема має вчинятися в формі, встановленій законом.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян вчиняються в письмовій формі, в даному випадку позивачем вказана ціна договору , що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян .

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка не надала жодного належного доказу, який підтверджує укладення договору та надання в борг товарів.

Клопотань про витребування інших доказів, уточнення даних щодо предмету спору, проведення експертиз від сторін не надходило.

З огляду на викладене суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивачки щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИ Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Єланецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В. Чернякова.