Справа №489/4558/16-ц
Провадження №2/489/2520/16
РІШЕННЯ

іменем України

22 листопада 2016 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором комісії,

встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 40400 грн. у звязку із невиконанням ним договору комісії, укладеного 10.04.2012 року.

Позивач та його представник позов підтримали, позивач пояснила, що перерахувала 40000 грн. відповідачу в якості позики для закупівлі останнім помідорів на ринку, жодних доручень відповідачу для закупівлі товару на зазначену суму для себе позивач не робила, сподіваючись на повернення цих коштів.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, оскільки договір був виконаний в частині зобовязань закупити товар, окрім того, позивачем пропущений строк позовної давності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.07.2014 року по справі №2/489/1045/14 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики з процентами, відшкодування моральної шкоди.

Згідно із вищевказаним судовим рішенням, 10 квітня 2012 року відповідно до копії квитанції №01 ПАТ КБ «Приватбанк» Миколаївської філії відділення «Корабельне» ОСОБА_1 у безготівковій формі грошовим переказом «PrivatMoney» перерахувала на ім'я ОСОБА_4 40000 грн., сплативши вартість послуг переказу 400 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.11.2014 року по справі №2/489/2542/14, яке набрало законної сили 18.02.2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів. Судом встановлено ті обставини, що 10 квітня 2012 року позивач та відповідач досягли усної домовленості про те, що ОСОБА_1 перерахує ОСОБА_4 банківським переказом кошти у розмірі 40000 грн. для закупівлі овочевої продукції для потреб відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ч.1 ст.1018 Цивільного кодексу України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

За змістом ст.1023 Цивільного кодексу України комітент зобов'язаний: 1) прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії; 2) оглянути майно, придбане для нього комісіонером, і негайно повідомити комісіонера про виявлені у цьому майні недоліки.

Відповідно до ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Копії довідки та товарного чеку із ТОВ «Оптовий ринок сільськогосподарської продукції «Шувар» не є допустимими доказами існування між сторонами договору комісії, оскільки лише свідчать про закупівлю овочевої продукції ОСОБА_5, який не є стороною по справі.

Враховуючи, що позивач не доручала відповідачу придбати овочеву продукцію на 40000 грн. саме для позивача та у її власність, що є обовязковою умовою договору комісії, ці обставини встановлені судовим рішенням і поясненнями позивача під час судового розгляду, між сторонами не виникли правовідносини з договору комісії. Оскільки позивачем підставою позову визначено саме договір комісії, однак із встановлених обставин такі правовідносини не випливають, зазначений договір не було укладено, а отже у задоволенні позову в частині стягнення 40000 грн. слід відмовити.

Підставою для стягнення коштів в розмірі 400 грн., сплачених за банківські послуги, позивачем також був визначений договір комісії, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають через недоведення існування зазначених договірних відносин.

На підставі ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 15, 60, 61, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя