Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/3306/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/778/2763/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Запоріжжя про визнання права на страхові випрати,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Запоріжжя про визнання права на страхові випрати.

В обґрунтування вимог зазначив, що його батько ОСОБА_4 помер 16.05.1975 р. внаслідок нещасного випадку на виробництві на шахті «Советская» комбінату «Макіїїввугілля».

На час смерті батька йому виповнилось 6 років, а тому на день смерті батька він перебував на його утриманні.

27 серпня 1982 р. у віці 13 років він отримав побутову травму, внаслідок якої йому присвоєна 2 група інвалідності з дитинства по 1990 рік, з 1990 року він є інвалідом 3-ї групи з дитинства безстроково.

Він неодноразово звертався до відповідача з приводу призначення йому страхових виплат у звязку з втратою годувальника, однак на його звернення відповідач відмовляв йому у призначенні соціальної виплати з посиланням на те, що він на час смерті батька не був інвалідом, став інвалідом у 1982 році, тому не має права на відшкодування шкоди як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого на строк інвалідності.

На підставі зазначеного просив визнати за ним право на страхові виплати у звязку зі смертю потерпілого його батька ОСОБА_4 від нещасного випадку на виробництві відповідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем права на отримання страхової виплати за п.1 ч. 2 ст.41 Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Фактична сторона справи встановлена з додержанням норм процесуального права, щодо встановлених обставин суд дійшов вичерпних юридичних висновків і правильно застосував норми матеріального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні справи слід керуватись Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є неприйнятними, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, став інвалідом внаслідок побутової травми, яка мала місце 27.08.1982 р., с1990 р. є інвалідом 3-ї групи з дитинства (висновок МСЕК від 19.03.2012 р. № 90/3 про час настання інвалідності (а.с12).

Актом від 17 січня 1975 р. року встановлено, що при виконанні робіт на шахті комбінату «Макіїввугілля» внаслідок нещасного випадку на виробництві смертельно травмовано ОСОБА_4, батька позивача (а.с.8). Факт настання смерті підтверджується актовим записом №274 від 19 травня 1975 р.( а.с 9).

Спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди регулювались Кодексом законів про працю України, Цивільним кодексом України в редакції 1963 року та Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з їх роботою, затвердженими постановою Державного ОСОБА_6 Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та ОСОБА_7 Профспілок від 22.12.1961 р. №483/25. Зокрема п.10 Правил було визначено коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди в разі смерті потерпілого, - це непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, а також непрацездатні особи, що не перебували на утриманні померлого, але мали на час його смерті право на отримання від нього утримання.

Вид страхової виплати, право на яку просить визнати позивач, не була передбачена діючим на той час законодавством і підприємством позивачу не призначалася та не виплачувалася.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють правовідносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність осіб.

Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р., який набрав чинності з 01 квітня 2001 року, передбачено, що страхові виплати, право на які настало до 01.04.2001 року, призначаються роботодавцем за нормативно-правовими актами, що діяли на дату настання такого права.

Таким чином, суд правильно визнав, що дія Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на виниклі у позивача правовідносини не розповсюджується і відмовив у позові.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: