У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Мазур Л.М., НагорнякаВ.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» про визнання договору частково недійсним, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») про визнання договору частково недійсним.

Позивач посилався на те, що 21 травня 2008 року між ним та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого він отримав кредит на споживчі цілі.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 травня 2008 року між банком та Акціонерним товариством закритого типу «Экспониколаев» (далі - АТЗТ «Экспониколаев») укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого поручитель передав в іпотеку банку нежитлові приміщення виставочного центру по АДРЕСА_1.

У рахунок погашення його заборгованості за кредитним договором рішенням господарського суду Миколаївської області від 18 жовтня 2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

08 липня 2013 року проведено прилюдні торги з реалізації іпотечного нерухомого майна, яке продано за 8 801 000 грн. Однак вказана сума не була направлена відповідачем на погашення його зобов'язання за кредитним договором від 21 травня 2008 року.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаним кредитним договором.

На думку позивача, договір відступлення прав вимоги у вказаній частині є незаконним та порушує його права, оскільки відповідачем відступлено право вимоги за кредитним договором без врахування коштів, отриманих від продажу нерухомого майна з прилюдних торгів.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати недійсним п. 2.1 договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк»; зобов'язати відповідача виручені кошти з прилюдних торгів із реалізації іпотечного майна в сумі 8 801 000 грн направити на погашення кредитного зобов'язання за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 21 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 15 млн. грн строком до 20 травня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договором між банком та АТЗТ «Экспониколаев» 23 травня 2008 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого поручитель передав в іпотеку банку нежитлові приміщення виставочного центру по АДРЕСА_1. На підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 18 жовтня 2011 року на іпотечне майно звернуто стягнення 08 липня 2013 року.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором укладеним позивачем.

Пунктом 2.1 договору купівлі-продажу передбачено, що продавець погоджується продати права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити право вимоги, прийняти їх сплатити загальну купівельну ціну.

У додаток № 1 до договору містилися відомості про фактичний розмір заборгованості за кредитом на 27 вересня 2013 року.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що законом або кредитним договором не передбачено наявності згоди позивача як боржника за кредитним договором на заміну кредитора у зобов'язанні, а передача прав і обов'язків кредитора за спірним договором не порушує прав позивача як боржника, оскільки не має наслідків безумовного та безспірного обов'язку сплатити борг в нарахованому кредитором розмірі.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк