Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1466/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

16.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Яковлєвої Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання протиправними та незаконними дій посадових осіб Ленінського відділу державної виконавчої служби по місту Кіровограду Кіровоградського міськрайонного управління юстиції щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із скаргою про визнання протиправними та незаконними дій посадових осіб Ленінського відділу державної виконавчої служби по місту Кіровограду Кіровоградського міськрайонного управління юстиції щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії.

Скаргу обґрунтовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ПТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу.

15 жовтня 2015 року скаржником було здано виконавчий лист для примусового виконання рішення до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції.

До заявами також було надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №45485295 від 12.10.2015 року в якій зазначено майно боржника на території Ленінського району м. Кіровограда.

20 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження № 49031153 на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда від 09 жовтня 2015 року № 405/1651/15-ц 2/405/367/15 із зазначенням строку для самостійного виконання вимог виконавчого документа до 26.10.2015 року.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій в результаті чого відбулося часткове погашення заборгованості приблизно на 100 000 грн.

ОСОБА_2 посилається на те, що 20 квітня 2016 року в розмові з державним виконавцем їй стало відомо про закінчення виконавчого провадження та винесення постанови від 01 квітня 2016 року.

Скаржник зазначає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк та у порядку, встанови лени цим Законом. Проте, копія постанови ні на адресу стягувача, ні на адресу представника державним виконавцем направлена не була.

Копію постанови про закінчення виконавчого провадження було видано нарочно представнику стягувача лише 20 квітня 2016 року.

На думку скаржника зазначено, що закінчення виконавчого провадження проведено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що згідно даних з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, боржник юридична особа ПАТ КБ «ПриватБанк», знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, що є територією Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

У заяві про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 вимагала про відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження майна боржника, а тому саме на цій підставі ї було задоволено її заяву.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровоград від 17 травня 2016 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з направленням справи на новий розгляд, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто на її користь грошові кошти за договором банківського вкладу в сумі 1 402 254 грн.

20 жовтня 2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ відкрито виконавче провадження, відповідно до вимог ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику ПАТ КБ «ПриватБанк» право у семиденний строк самостійно виконати судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно заяви стягувача зазначено, що у боржника наявні грошові кошти та майно, які знаходяться на території Ленінського району м. Кіровограда за адресою: м. Кіровоград, вул. Преображенська, 26/70, що підтверджується наданою стягувачем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн (а.с. 8-9).

На підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на все майно, що належить боржнику ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте, виконавче провадження боржником не виконане, в звязку з чим державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та встановлені платіжні вимоги на арештовані рахунки однак, списання коштів виявилося не можливим в звязку з їх відсутністю.

Крім того, 01.04.2016 року державним виконавцем було внесено постанову про закінчення виконавчого провадження з якої вбачається, що згідно з даних єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, боржник юридична особа ПАТ КБ «ПриватБанк» код 1436070, знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, що є територією Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ, залишок боргу за виконавчим документом 1323220,42 грн., залишок виконавчого збору 132322,03 грн., витрати на проведення виконавчих дій з боржника стягнуто в повному обсязі, тому виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №405/1651/15-ц, № 2/405/367/15, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда від 09.10.2015 року про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором банківського вкладу в сумі 1402254 грн. закінчено (а.с.7).

Згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 47 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі наявності ряду обставин, зокрема у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. Про наявність зазначених вище обставин державний виконавець складає акт. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем

проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням

його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання

провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або

майна. Право вибору місця виконання між кількома органами

державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з

виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції,

належить стягувачу.

Відмовляючи в задоволені скарги суд першої інстанції послався на те, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, воно обєднується у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій. У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, обєднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Однак, постанова державного виконавця була винесена з інших підстав, а саме: місце знаходження юридичної особи.

Крім того, при відкритті виконавчого провадження державному виконавцю достеменно було відомо про адресу юридичної особи, оскільки обовязком державного виконавця є встановлення юридичної адреси боржника, у випадку, якщо боржник є юридична особа.

Місце знаходження боржника на території м. Дніпропетровська не стало перешкодою для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій на території м. Кіровограда, оскільки державний виконавець керувався ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_2 дізналася про наявність постанови про закриття виконавчого провадження тільки 20 квітня 2016 року та пропустила 10-денний строк для оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є безпідставними. Відповідно до п. 3.20 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного звязку або електронною поштою.

Копія постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до вищевказаної Інструкції представником стягувача була отримана 20 квітня 2016 року в Ленінському відділі державної виконавчої служби.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2016 року скасувати.

Справу повернути на новий розгляд до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Ухвала апеляційного суду набирає законної силиі з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: