Справа № 382/2084/15-ц Головуючий у І інстанції Карпович В. Д.
Провадження № 22-ц/780/2409/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 22.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Поліщука М.А.,

за участю секретаря : Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», третя особа приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

у с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 17 листопада 2013 року по вул. Переяславській у м. Яготині Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля НОМЕР_1, який належить їй на праві власності, під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АЕ/0895752 від 16 січня 2013 року була застрахована в ТДВ «СК «Провіта», де страхувальником виступала ОСОБА_5

Постановою судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 січня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Внаслідок ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду повязану з ушкодженням автомобіля, розмір якої згідно рахунку від 19 листопада 2013 року № САСТ-336286 та Акту виконаних робіт від 27 грудня 2013 року № АСК-300002323, складених ТОВ «Автоцентр ОСОБА_6 на Кільцевій», становить 38 073,91 грн.

Згідно договору добровільного страхування транспортних ризиків позичальника банку від 25 червня 2010 року № А0135705, ПАТ «Страхова група «ТАС»виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 22 666,27 грн.

Посилаючись на те, що залишок між виплаченим розміром страхового відшкодування та сумою, яка сплачена нею в рахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля складає 15 407,64 грн., ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути його з ТДВ «СК «Провіта» на її користь, а також суму інфляційних витрат у розмірі 11 160,35 грн. та 3 % річних - 695,24 грн. в якості вiдповiдальності за порушення зобовязання відшкодувати збитки.

Також позивач вказала, що неправомірними винними діями ОСОБА_2 було порушено її право вільного користування майном, їй довелося докласти додаткових зусиль для організації життя та відновлення пошкодженого автомобіля, а тому на захист своїх прав просила зобовязати відповідача відшкодувати завдану моральну шкоду, яку оцінила у 15 000 грн.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ТДВ «СК «Провіта» на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки в розмірі 15 407,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 79,79 грн. судового збору та 1 925,63 грн. витрат за надання юридичної допомоги, а всього 2 005,42 грн.

Стягнуто з ТДВ «СК «Провіта» на користь ОСОБА_3 242,84 грн. судового збору та 5 891,41 грн. витрат за надання юридичної допомоги, а всього 6 134,25 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині стягнення моральної шкоди та частини судових витрат, відповідач ОСОБА_2, через свого представника за довіреністю ОСОБА_7, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до нього відмовити.

Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягненняморальної шкоди і як наслідок частини понесених судових витрат.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 17 листопада 2013 року по вул. Переяславській у м. Яготині Київської області сталась ДТП, за участю автомобіля НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності, під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АЕ/0895752 від 16 січня 2013 року була застрахована в ТДВ «СК «Провіта», де страхувальником виступала ОСОБА_5

Постановою судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 січня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Внаслідок ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду повязану з ушкодженням автомобіля, розмір якої згідно рахунку від 19 листопада 2013 року № САСТ-336286 та Акту виконаних робіт від 27 грудня 2013 року № АСК-300002323, складених ТОВ «Автоцентр ОСОБА_6 на Кільцевій», становить 38 073,91 грн.

Згідно договору добровільного страхування транспортних ризиків позичальника банку від 25 червня 2010 року № А0135705, ПАТ «Страхова група «ТАС»виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 22 666,27 грн.

Залишок між виплаченим розміром страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 15 407,64 грн., було сплачено позивачем особисто на рахунок ТОВ «Автоцентр ОСОБА_6 на Кільцевій», що підтверджується квитанцією від 21 січня 2014 року № ПН962613.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2, що спричинили пошкодження транспортного засобу, було порушено права позивача ОСОБА_3 на вільне користування автомобілем на час його відновлювального ремонту, а тому у неї є право на відшкодування моральної шкоди.

Розглядаючи спір у вказаній частині, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 23, 1167 ЦК України.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Отже, указана норма визначає загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов'язання. До них належать: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою, вина.

Разом з тим, за змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди належним чином мотивований та обґрунтований з огляду на те, що неправомірними винними діями відповідача позивачу було завдано душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна, вона була позбавлена можливості користуватися транспортним засобом та змушена докласти додаткових зусиль для організації життя й відновлення автомобіля.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, яка була завдана позивачу, правильно виходив з підстав пред'явлення позову, зясував характер правовідносин сторін, урахувавши наявність підстав для відповідальності відповідача за завдану моральну шкоду та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» з цього приводу, у звязку із чим дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у визначеному судом розмірі у розмірі 5 000 грн.

Крім того, суд вірно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказала, що ОСОБА_2 вчиняв усі необхідні дії, спрямовані на отримання ОСОБА_3 страхового відшкодування, проте вказані обставини не можуть слугувати підставою для звільнення відповідача від зобовязання відшкодувати моральну шкоду, оскільки такий обовязок у нього виник внаслідок вчинення ДТП, а відтак не припиняється до відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_8