Номер справи 220/1723/16-ц
Номер провадження № 2/220/614/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Сербіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17.12.2015 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення донькою повноліття. Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. Не зважаючи на рішення суду та утримання з його заробітної плати аліментів, він у добровільному порядку придбає речі для доньки. На теперішній час він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою ОСОБА_4, яка 14.03.2016 року народила сина ОСОБА_5. Після народження сина його дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в звязку з чим вони вимушені жити лише на його зарплату. Грошей, які залишаються після утримання аліментів, йому ледве вистачає на оренду квартири, оплату комунальних платежів та харчування. Крім того, його дружина та син мають потребу в певних речах, ліках у разі хвороби та продуктах харчування, які він не можу придбати в звязку з погіршенням його матеріального стану. Тому просив зменшити визначений судовим рішенням розмір аліментів до 500 грн. щомісячно.

Позивач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У своїй позовні заяві просив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, її представник в судове засідання не зявились. Подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Надали письмові заперечення на позов, відповідно до яких вважали позовні вимоги необґрунтованими. Зазначили, що позивач не довів погіршення його матеріального стану. Народження дитини не можна вважати погіршенням матеріального стану, оскільки дитина не потребує додаткових витрат, дружина відповідача отримує допомогу при народженні дитини, допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, сам позивач працездатний, хронічних захворювань не має. Крім того, в разі зменшення розміру аліментів діти опиняться в нерівних умовах, оскільки один буде забезпечений краще, ніж інший. Крім того, твердження позивача про добровільне надання матеріальної допомоги не відповідають дійсності. Також вважають такими, що не ґрунтуються на законі, вимоги позивача про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі, оскільки підставами визначення розміру аліментів в даному випадку є нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів. Позивач же доказів щодо видів та розміру доходів не надав. Крім того, потреби доньки на харчування, одяг, взуття, лікування та навчання лише збільшуються. Враховуючи викладене, просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні розяснення надані Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 143цс13.

Звертаючись із позовом про зміну розміру аліментів, позивач, зокрема, вказував на те, що на момент звернення до суду його матеріальний стан змінився у звязку з народженням дитини від жінки, з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та перебуванням останньої у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Судом встановлено, що у сторін є малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю - відповідачкою у справі.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17.12.2015 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення донькою повноліття (а.с. 8).

Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про народження, 14.03.2016 року у позивача народився син ОСОБА_5 (а.с. 9).

З наданої суду копії наказу від 05.06.2016 р. № 109-в вбачається, що мати малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_4 з 14.06.2016 р. по 14.03.2019 р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 10).

Крім того, мати малолітньої ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів за 2015-2016 р.р. не має (а.с. 20).

Приймаючи до уваги зміну матеріального стану позивача в звязку з народженням другої дитини, суд також враховує, що норма ст.192 СК не є імперативною за своїм змістом. Закон передбачає можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про збільшення або зменшення розміру аліментів. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю, частково) або відмовити в задоволенні позову.

При вирішенні спору суд враховує, що позивач має двох малолітніх дітей, які мають рівні права на матеріальне забезпечення від батьків. Матері дітей ОСОБА_2 доходів у 2015-2016 р.р. не має, ОСОБА_6 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Суд вважає, що в разі зменшення розміру аліментів на дитину, встановленого в розмірі ? частині з усіх видів доходу щомісячно, діти позивача опиняться в різних умовах, зокрема, погіршиться матеріальний стан дитини від першого шлюбу.

Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Суд вважає необхідним зазначити, що Сімейний кодекс не містить законодавчо встановленого розміру аліментів на одну дитину, а ст. 128 КЗпП України встановлює розмір відрахувань із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей до сімдесяти відсотків.

З позивача стягнуто на утримання неповнолітньої доньки ? частина з усіх видів його доходу (25%) і суду не надано доказів того, що зазначений розмір аліментів за наявності двох дітей для позивача є непомірним.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б свідчили про погіршення матеріального стану позивача, останнім суду не надано. Посилаючись на тяжкий матеріальний стан, позивач не надав суду даних щодо виду та розміру заробітної плати та отриманого ним доходу, даних щодо оренди житла. Посилання позивача на те, що його син потребує певних речей, ліків в разі хвороби, продуктів харчування, в тій же мірі стосуються і його доньки від першого шлюбу.

При вирішенні позовних вимог суд також враховує, що позивач ОСОБА_1 як особа, переміщена з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, а також учасник бойових дій, має право на пільги, встановлені законодавством України, а також певні види державної соціальної допомоги.

Стосовно вимог позивача щодо сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця та відповідних заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року по справі №6-143цс13, яка є обовязковою для застосування судами.

Разом з тим, отримуючи заробітну плату, на що посилається позивач у своїй позовній заяві, він не надав суду відомостей про її розмір та отримані доходи, що позбавляє суд визначити відповідний розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на даний час позивачем не доведено необхідності зменшення розміру аліментів, а тому не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується наданою суду копією посвідчення серії МВ № 034929 (а.с. 11).

Відповідно до п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, повязаних з порушенням їхніх прав.

При визначенні питання щодо стягнення судового збору суд зазначає, що спір у даній справі виник із сімейних правовідносин і не повязаний з порушенням прав позивача, а тому вважає необхідним стягнути з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина