21.10.2016 227/2682/16-ц
17 жовтня 2016 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.
при секретарі Сисенко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, цивільну справу за позов позовну заяву прокурора Добропільської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 в інтересах Комунального закладу охорони здоровя «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» до ОСОБА_2 про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення,-
В судове засідання прокурор, ОСОБА_1, не зявився надав заяву, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник КЗОЗ Добропільська лікарня інтенсивного лікування в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, позивачка не заперечувала.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд вважає, що правовідносини між сторонами регулюються ст.ст. 1166 ЦК України.
Відповідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Вироком Добропільського міськрайонного суду від 06.04.2016 року у справі №227/5477/15-к було визнано винним за ст. 125 ч. 2 КК України та задоволено заявлений прокурором позов про стягнення з ОСОБА_2 3078 грн. витрат закладу охорони здоровя на лікування потерпілого і у відповідності до ст. 1180 ч. 2 ЦК України, враховуючи, що ОСОБА_2 продовжує навчатись і не має матеріального доходу і майна, в повному обсязі стягнув понесені витрати з законного представника ОСОБА_5 (а.с.5-6).

Ухвалою Судової палати в адміністративних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області від 15.06.2016 року, винесеною на скаргу законного представника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 та заступника прокурора Донецької області на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06.04.2016 року, суд ухвалив вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06.04.2016 року відносно ОСОБА_2 скасувати в частині задоволення цивільного позову прокурора Добропільської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_2 на користь КЗОЗ «Добропільської лікарні інтенсивного лікування» витрат на лікування потерпілого ОСОБА_3 у розмірі 3078 грн.; призначити новий судовий розгляд вказаного цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Мотивувальній частині апеляційний суд Донецької області зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 128,129 КПК України, ст. ст. 1206,1166-1168,1179,1180 ЦК України, не врахував те, що відповідач ОСОБА_2 на момент ухвалення вироку був повнолітньою дієздатною особою (а.с.7-12).

Як вбачається із повідомлення КЗОЗ «Добропільської ЛІЛ» №1119 від 2015 року, вВартість койко-доби лікування громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» з 04.04.2015 року по 23.04.2015 року склала 3078,00 грн. (19 днів * 162,00 грн. = 3078,00 грн.) (а.с.3).

Статтею 36-1 Закону України Про прокуратуру передбачено, що підставою для представництва інтересів держави у судах є наявність порушення або загрози порушень економічних та інших державних інтересів внаслідок противоправних дій фізичних і юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до положень ч. 2 статті 1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин, зобовязана відшкодовувати витрати закладу охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання що виникло раптово внаслідок оборони або тяжкої образи з боку потерпілого.

В ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ч. 3 ст. 1179 цього ж кодексу зазначено, що обов'язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття.

Постановою Кабінету міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачений порядок, відповідно якого кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат.

Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.

Сума коштів на лікування потерпілого стягується з винної особи судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Мінфіну або прокуратури.

У разі коли при постановленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.

У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я.

З огляду на вище викладене суд дійшов висновку, що кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_4 підлягають відшкодуванню ОСОБА_2 у повному обсязі КЗОЗ «Добропільському ЛІЛ», оскільки згідно чинного законодавства саме особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. При цьому суд враховує, що вина ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, в результаті якого потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні, підтверджена обвинувальним вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2016 року.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Добропільської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 в інтересах Комунального закладу охорони здоровя «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» до ОСОБА_2 про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь Комунального закладу охорони здоровя «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» (, р/р №7468, Банк отримувач ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016), суму витрачену на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3 в наслідок кримінального правопорушення в розмірі 3078,00 грн. (три тисячі сімдесят вісім гривень 00 копійки).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення, направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 17 жовтня 2016 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 21 жовтня 2016 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя О.В.Здоровиця