Справа №173/1690/16-ц
Провадження №2/173/867/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернулися ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року позов в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_7 залишено без розгляду. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач, ОСОБА_6, посилається на те, що він має трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач є пенсіонером за віком та отримує пенсію в розмірі приблизно 2300 грн., інших джерел доходів не має. Він проживає разом із дружиною та сином, ОСОБА_1 Пенсії, яку отримує позивач, не вистачає на оплату комунальних послуг, придбання ліків. Доньки, які проживають окремо, належної турботи та піклування не надають, хоча вони працюють приватними підприємцями, а тому можуть надавати матеріальну допомогу на його утримання. Син, ОСОБА_1, здійснює постійний догляд, допомагає у побутових питаннях, купує ліки та харчі, готує їжу, прибирає в квартирі, тощо. На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (прибутку) щомісяця до зміни матеріального та сімейного стану сторін; стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (прибутку) щомісяця до зміни матеріального та сімейного стану сторін, а також стягнути з відповідачів в солідарному порядку збитки в сумі 641 грн., як витрати, які були понесені позивачем на оформлення нотаріально посвідчених довіреностей на представництво його інтересів, сплати реєстраційних зборів, комісії.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові.

Представник позивача, ОСОБА_1, суду пояснив, що він проживає з батьками. Їхньої пенсії не вистачає на сплату комунальних послуг, придбання ліків та продуктів харчування. Він ніде не працює, утримує себе за рахунок тимчасових підробітків, отримує компенсацію за надання соціальних послуг батьку. Відповідачі жодним чином не приймають участі в утриманні батька.

Відповідачі та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що вони з сестрою повністю здійснюють догляд за матірю, на час розгляду справи мати проживає з нею. Батько, ОСОБА_6 відмовляється отримувати від них допомогу. Відповідач вважає, що тих коштів, що отримує батько як пенсію, цілком вистачає на сплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, на придбання ліків він витрачає не більше 100 грн. на місяць. Брат, ОСОБА_6, проживає разом з батьками за їхній рахунок, оскільки він ніде не працює. Тому не відомо, куди він витрачає пенсію, яку отримує батько. Квартира, в якій мешкають батьки з братом належить їм трьом, тому вони повинні сплачувати комунальні послуги втрьох, а не лише батьки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що позивачем та його представниками не надано доказів того, що позивач, ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги та пенсії, яку він отримує не вистачає саме йому. Окрім того, відповідачі взяли всі витрати по утриманню матері на себе.

Відповідач, ОСОБА_4, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, суду пояснила, що за рахунок пенсії батька живе їхній брат, ОСОБА_6 та його син - онук позивача, саме тому, на її думку, вони звернулися до суду. ОСОБА_1 ніколи ніде не працював та живе за рахунок батька. Тому підстав для стягнення аліментів не має, оскільки коштів, які отримує батько вистачає на його проживання, а утримувати брата, ОСОБА_1, вона проти.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, є пенсіонером, тобто є непрацездатною особою у розумінні ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», що підтверджується його паспортом та пенсійним посвідченням (а.с.5,8). Він має двох повнолітніх доньок та сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвами про реєстрацію шлюбу (а.с.4, 41,53,54,55).

Підставами для виникнення обовязку повнолітніх доньки, сина утримувати батьків є: непрацездатність батьків та потреба матеріальної допомоги.

Довідкою Верхньодніпровського обєднаного управління ПФУ № 799 від 25 жовтня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_6 отримує пенсію в розмірі 2300 грн. 69 коп. (а.с.39), інших доходів не має.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних ікультурних потреб особистості.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» в грудні 2016 року прожитковий мінімум на особу, яка втратила працездатність визначено у розмірі 1247 грн. Отже, пенсія, яку отримує позивач забезпечує прожитковий мінімум, визначений законом.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим позивачем та його представниками не надано достатньо переконливих доказів того, що ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги, а саме, що йому не вистачає його доходів на належне утримання.

Так довідкою ЛКК № 50 від 12 вересня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_6 потребує стороннього догляду, себе не обслуговує (а.с.10). Однак, його син, ОСОБА_1, надає йому соціальні послу та отримує за це компенсацію, що підтверджується довідкою № 344 від 26 листопада 2016 року (а.с.87). А тому суд приходить до висновку, що витрат на отримання послуг щодо стороннього догляду позивач не несе.

Надаючи оцінку доказам, які надані представником позивача на підтвердження витрат, які несе позивач, суд приходить до висновку, що на лікування він витрачає не більше 400 грн. на місяць (а.с.91,96), на оплату комунальних послуг близько 600 грн. на місяць (а.с.88-92), враховуючи те, що власниками квартири, в якій мешкає позивач є три особи, які мають обовязок також сплачувати ці послуги, а також враховуючи те, що більша частина цих коштів борг, який утворився через несплату послуг, що підтвердив в судовому засіданні ОСОБА_1 Суд не приймає до уваги як докази чеки на придбання продуктів харчування (а.с.90-95), оскільки ними не підтверджується, що ці продукти купувалися саме для позивача, а тому такі докази викликають сумніви.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що доходи позивача (пенсія) забезпечує йому прожитковий мінімум, витрати на ліки та сплату комунальних послуг. Будь-яких доказів, що позивач потребує додаткових витрат для проживання позивачем та у звязку з чим потребує матеріальної допомоги позивачем та його представниками не надано.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав виникнення у відповідачів обовязку утримувати позивача, ОСОБА_6, оскільки позивачем не доведено потреба матеріальної допомоги, як обовязкова умова виникнення такого обовязку.

Інші докази, надані сторонами, в тому числі показання свідка ОСОБА_8, яка показала, що вона приглядає за матірю відповідачів ОСОБА_7 та про витрати і доходи позивача нічого не знає, суд не приймає до уваги, оскільки, на думку суду, у відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України вони є неналежними доказами.

Так само суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на складання довіреності, реєстраційних витрат та банківських послуг на загальну суму 641 грн., оскільки такі витрати не є судовими витратами у розумінні ст. 79 ЦПК України та не є збитками у відповідності до ст. 2 ст. 22 ЦК України. Тому правових підстави для відшкодування таких витрат позивачу саме відповідачами не має.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліментів, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 202 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10,11,60,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко