АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3056/16 Головуючий 1 інст. Скотар А.Ю.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» червня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Малінської С.М.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року за виділеними матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Харківська міська рада про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просила витребувати приватизаційні справи з Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради на квартири за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло (квартиру АДРЕСА_3), видане відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 06 вересня 2013 року та стягнути з відповідачів судовий збір.

03 березня 2016 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, адже спірна квартира може бути відчужена відповідачем у будь-який момент.

Просила забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено, клопотання про витребування доказів задоволено, витребувано з Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» приватизаційні справи на квартири АДРЕСА_4 та № 31 по проспекту Тракторобудівників, № 108 в м. Харкові, які передані з Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради за актами, відповідно № 993 від 18 лютого 2004 року та № 325 від 26 вересня 1995 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову та постановити в цій частині нову ухвалу, якою забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2. При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 шахрайським шляхом придбав спірну квартиру і може розпорядитися нею в будь який час.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, ухвалу суду залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що при приватизації спірної квартири її право було порушено.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки ОСОБА_3 шахрайським шляхом придбав спірну квартиру, судовою колегією не приймаються з наступних підстав.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обовязком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Проте, як вбачається з виділених матеріалів справи відсутні причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обєктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Так, підставою застосування заходів забезпечення позову може стати достатньо аргументоване припущення про те, що майно, яке є у відповідача на момент предявлення позову, може бути реалізовано.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обовязок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання, тобто на ОСОБА_1

Однак, обєктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду ОСОБА_1 не наведено.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснила, що інших доказів того, що ОСОБА_3 може розпорядитися спірною квартирою, крім її пояснень, немає. Обвинувального вироку щодо шахрайських дій ОСОБА_3 не ухвалювалося.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні заяви, вважаючи її передчасною.

Оскільки ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону, судова колегія вважає за необхідне відповідно до ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст. 313, п.4 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Судді колегії