Справа № 308/9731/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

розглянувши відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Оноківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

В позові зазначила, що 09.01.2016 р. померла її мати ОСОБА_2. У встановлений ст. 1270 ЦК України строк вона звернулася до Першої Ужгородської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки до складу спадкового майна входить нерухоме майно. Її право на спадкування за померлою матірю встановлено на підставі витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45061586, номер спадкової справи 58466445. В цьому витязі також засвідчено факт видачі свідоцтва про право на спадщину за законом 13.09.2016 р. За вказаним свідоцтвом він набула у власність належну спадкодавцю квартиру. Однак на момент смерті матері їй належала також земельна ділянка для ведення садівництва площею 0.04 га, що розташована на території Оноківської сільської ради в урочищі «Доманинська реформа», права на яку вона набула за договором купівлі-продажу від 13.05.2003 р. Державний акт був виданий продавцю земельної ділянки ОСОБА_3 17.11.1994 р. та зареєстрований у Книзі записів державних актів за № 2925. Покупець спадкодавець ОСОБА_2 не оформила державний акт на земельну ділянку, він наразі також не має такої можливості, оскільки право на цю земельну ділянку вона можу здобути виключно в порядку спадкування. Нотаріусом їй відмовлено оформити свідоцтво про право на спадщину на цю землю у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, яким є державний акт.

Просить визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на спадкове майно за померлою ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.04 га, що розташована на території Оноківської сільської ради Ужгородського району в урочищі «Доманинська реформа», право на яку посвідчене державним актом серії ЗК 012-07636 від 17.11.1994 р., запис у Книзі реєстрації за № 2925, та договором купівлі-продажу ВАК № 246477 від 13.05.2003 р., зареєстрований в реєстрі за № 947.

Позивачка в судове засідання не зявилася, так як її представник подала заяву відповідно до якої просить розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами.

Представник Оноківської сільської ради в судове засідання не зявився, так як сільський голова подав письмове клопотання відповідно до якого просить розгляд справи здійснити без їхньої участі, проти задоволення позову не заперечують.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, яка померла 09 січня 2016 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно та 15 січня 2016 року після Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за № 58466445, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 45061586.

13 вересня 2016 року позивачці на підставі ст. 1261 ЦК України державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою матірю ОСОБА_2, що складається з квартири, розташованої в м. Ужгород, вул. Легоцького, 31/9.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу за реєстровим номером 947, ОСОБА_2 купила належну ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0.04 га для ведення садівництва, розташовану на території Оноківської сільської ради Ужгородського району, урочище «Доманинська реформа».

Вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_4 у приватну власність для ведення садівництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК № 012-07636 від 17 листопада 1994 року, виданого на підставі рішення 18 сесії XXI скликання Оноківської сільської ради народних депутатів від 27 січня 1994 року, який зареєстровано в Книзі записів за № 2925.

Статями 1216, 1217 та 1220 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 та ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивачка звернулася до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини за померлою матірю, однак листом державного нотаріуса за № 867/02-14 від 16 вересня 2016 року, ОСОБА_1 повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0.04 га для садівництва, розташовану на території Оноківської сільської ради Ужгородського району, урочище «Доманинська реформа», на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки без державного акту на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_2, який був правовстановлюючим документом на час купівлі земельної ділянки, нотаріальна контора не може у звязку з відсутністю цього документа.

Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, виходячи з наведеного, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадковану земельну ділянку в нотаріальному порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підстав міни, оренди, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що можливість отримати свідоцтво на спадщину в нотаріальній конторі у позивачки відсутня, а визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб, тому позовні вимоги, як такі, що є доведеними в судовому порядку, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1297 ЦК України, ст. 131 ЗК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку, площею 0.04 га, що розташована на території Оноківської сільської ради Ужгородського району в урочищі «Доманинська реформа», для ведення садівництва, право на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ЗК № 012-07636 від 17 листопада 1994 року, зареєстровано в Книзі записів за № 2925, та договором купівлі-продажу земельної ділянки ВАК № 246477 від 13 травня 2003 року, зареєстрований в реєстрі за № 947, в порядку спадкування за законом за померлою 9 січня 2016 року ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.