Справа № 161/4463/16-ц
Провадження № 2/161/2183/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О.М.,

при секретарі Муригіній А.І..

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

свідка ОСОБА_3

свідка ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про виселення особи з нежитлового приміщення в зв'язку з неможливістю сумісного проживання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про виселення особи з нежитлового приміщення в зв'язку з неможливістю сумісного проживання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2004 р. вона одружилась з ОСОБА_5, від шлюбу у них народилось двоє дітей, після одруження вони стали проживати спільно в житловому будинку №21 по вул. Надрічній в селі Підгайці Луцького району, який належав на праві власності її батькам. Зазначає, що рішення Луцького міськрайонного суду від 28.10.2013 р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Незважаючи на розірвання шлюбу між ними і на пропозицію покинути її помешкання, відповідач продовжує проживати в будинку, який належить їй на праві власності як спадкове майно. Вказує, що відповідач протягом багатьох років поспіль своєю поведінкою створює конфліктні ситуації, сварки, виносив з дому речі, гроші, програвав їх в іграх на автоматах, ображав її з дітьми, бив. В звязку з чим їй неодноразово доводилося звертатися до дільничного інспектора поліції. Через протиправну поведінку відповідача спільне проживання з ним стало нестерпним, порушує її права як власника помешкання, погано вливає на їхніх дітей.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 116 ЖК України, позивач просить виселити ОСОБА_5 з житлового будинку №21 по вул. Надрічній в с. Підгайці Луцького району в звязку з неможливістю сумісного проживання.

Позивач в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала з підстав в ній зазначених, додатково суду пояснила, що не взмозі більше терпіти постійні сварки, пяні дебоші колишнього чоловіка, його безпідставні ревнощі. Він змушує її з дітьми жити в постійному страху фізичної розправи над ними.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить їхня власноручна розписка. Упопередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечували.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, враховуючи показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2005 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спадкове майно житловий будинок №21 по вул. Надрічній з господарськими будівлями та спорудами в селі Підгайці Луцького району Волинської області (а.с.4). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником житлового будинку №21 по вул. Надрічній в селі Підгайці Луцького району Волинської області є ОСОБА_1М.(а.с.3).

З дослідженої в судовому засіданні копії будинкової книги А №56214 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що за вказаною адресою прописаний (зареєстрований) відповідач ОСОБА_5 (12-18).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 проживає в спірному будинку і там зареєстрований.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.19).

Відповідно до ст.ст.316,319 ЦК України власник має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, а також вимагати усунення перешкод у здійсненні ним цього права (ст.391 ЦК України).

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, у тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням врегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3ст.9 ЖК України).

Згідно норм Житлового кодексу України виселення може бути добровільним, або здійснюватись в судовому порядку.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу.

Підставою для задоволення свого позову позивач ОСОБА_1 вказує на неможливість подальшого спільного проживання з відповідачем в одному помешканні внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій відносно неї, що відповідно до вимог ст.116 ЖК України є підставою для виселення без надання йому іншого житла.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже, для застосування цієї правової норми необхідна обовязкова наявність двох умов: а) систематичне порушення правил співжиття, б) вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу. вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сімї на підставі ст.116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування таких заходів запобігання має підтверджуватися відповідними доказами.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталась в поліцію з повідомленнями про протиправну поведінку відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями висновку ст. інспектора Луцького РВП Луцького ВП ОСОБА_3 за зверненням гр.. ОСОБА_1 від 03.03.2016 р. (а.с.21); висновку ст. інспектора Луцького РВП Луцького ВП ОСОБА_3 за зверненням гр. ОСОБА_1 від 25.01.2016 р. (а.с.22); висновку інспектора Луцького РВП Луцького ВП ЛВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про результати розгляду звернення громадян від 30.01.2016 р. (а.с.23). З досліджених в судовому засіданні зазначених вище письмових доказів зокрема встановлено, що з відповідачем проводилися профілактичні бесіди виховного характеру про недопустимість зловживання спиртними напоями та ведення антигромадського способу життя в майбутньому.

Крім того, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року відповідача ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст..173-2 ч. 1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком 30 год. Слід зазначити, що при розгляді даної справи ОСОБА_5 свою вину визнав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він був дільничним інспектором та неодноразово прибував на виклики в помешкання позивача, яка зверталась в звязку з сімейними дебошами відповідача, проводив з відповідачем профілактичні бесіди.

Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що відповідач постійно вчиняв вдома сварки, зловживав алкоголем, погрожував фізичною розправою позивачу та їхнім дітям, бачила як до будинку ОСОБА_1 приїжджала поліція в звязку з бійками та сварками, які вчиняв відповідач.

Відповідно до ст.116 ЖК України виселення можливе за наявності двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Отже, судом встановлено систематичне вчинення відповідачем ОСОБА_5 дій, які унеможливлюють їх спільне проживання в одному помешканні, та безрезультатність застосованих до нього заходів впливу, а тому позов підставний та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213-218 ЦПК України, ст.116 ЖК України, суд-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 з житлового будинку №21 по вул. Надрічній в селі Підгайці Луцького району Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.