У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук С.О.,

суддів: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», відділу державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції, треті особи ОСОБА_2, ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», відділу державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції, треті особи ОСОБА_2, ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 51200 грн. відшкодування вартості придбаного ним автомобіля, 38 174,00 грн. інфляційних, 4 417,97 грн. три проценти річних та 947,66 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, а всього 94 739,63 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» вказує на його незаконність, оскільки судом не взято до уваги, що правочин з купівлі автомобіля під час проведення процедури прилюдних торгів підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації і є укладеним після нотаріального посвідчення (видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів) та державної реєстрації. Судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_1 не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки свідоцтво про право власності про придбання майна з прилюдних торгів не видано, в органах ДАІ реєстрація автомобіля не проводилась.

Судом не враховано, що реалізація майна, яке є предметом застави, проведена в межах виконавчого провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за наявності договірних відносин між позивачем, відділом ДВС та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» за відсутності погодження заставодержателя. Зазначає, що при проведенні торгів обтяження банку на рухоме майно боржника не припинялося, тому при переході права власності на предмет застави до іншої особи на неї може бути звернуто стягнення з підстав передбачених ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Вказує, що кошти отримані банком 25 січня 2013 року зараховані на погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно виконавчого листа № 2-191/11. Зазначає, що у позивача виникло порушене право на повернення сплачених коштів 18 травня 2015 року, тобто з дня припинення провадження у справі з оскарження прилюдних торгів.

Посилається на неправомірне застосування судом положень ст. 625 ЦК України, оскільки грошові кошти в розмірі 40 599,16 грн. набуті відповідачем безпідставно через неправомірність дій відділу ДВС, при цьому будь-яких протиправних дій банком вчинено не було.

Судом не враховано, що збитки по сплаті гарантійного внеску в розмірі 6144,00 грн., витрати відділу ДВС 396,92 грн. та виконавчий збір в сумі 4 059,92 грн. були сплачені ОСОБА_1 на рахунок ДВС, а не банку, тому саме відділом ДВС мають бути відшкодовані вказані витрати на користь позивача.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача судові витрати.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» допустив зловживання своїми правами, що призвело до фактичного незаконного позбавлення позивача права власності на придбаний ним з прилюдних торгів автомобіль, а тому до стягнення з відповідача підлягає сплачена сума коштів за автомобіль, інфляційні та відсотки за користування коштами за період з 26 січня 2013 року по день ухвалення рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Стаття 650 ЦК закріплює такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, якими повинні встановлюватись особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і норма ч. 4 ст. 656 ЦК, згідно з якою до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Крім того, оскільки набуття права власності шляхом придбання майна з прилюдних торгів має певну специфіку залежно від предмета торгів і сфери їх проведення, то у кожному конкретному випадку необхідно враховувати правила, встановлені спеціальними нормативними актами.

Відповідно до п. 7.1. Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 42/5 від 15 липня 1999 року (в редакції на день виникнення спірних відносин) право власності на майно переходить до переможця аукціону після повного розрахунку за придбане майно.

З матеріалів справи вбачається, що за заявою відділу ДВС Костопільського управління юстиції в ході виконавчого провадження про примусове стягнення заборгованості з третьої особи ОСОБА_2 14 травня 2012 року ПП "Спеціалізоване підприємство "Юстиція" було проведено прилюдні торги з реалізації транспортного засобу - автомобіля "Шевроле Лачетті", д.н. НОМЕР_1, що належав боржнику. Даний автомобіль був придбаний позивачем за ціною 51 200 грн.

Для участі в торгах ОСОБА_1 було внесено на рахунок ПП "Спеціалізоване підприємство "Юстиція" гарантійний внесок в сумі 6 144 грн., а після торгів додатково внесено на рахунок ВДВС 45 056 грн., з яких 396,92 грн. витрати на проведення торгів; 4059,92 грн. - виконавчий збір.

25 січня 2013 року платіжним дорученням № 232 в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № ROTOAV10561203 від 29 вересня 2006 року на рахунок ПАТ КБ "Приватбанк" було перераховано 40599,16 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 набув права власності на спірний автомобіль в момент проведення повного розрахунку за придбане майно, тобто 25 січня 2013 року, тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач не набув права власності на спірний автомобіль є безпідставними.

Відповідно до вказаного Порядку, майно, на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації знаходиться лише під контролем державного виконавця, а боржник зберігає право власності на нього до моменту переходу права власності на нього до переможця.

Відповідальність за зберігання рухомого аукціонного майна з моменту його приймання на аукціон і до видачі оплаченого майна несе організатор аукціону (п. 9.1 зазначеного Порядку).

Щодо того, хто несе ризик пошкодження чи втрати нерухомого майна, в Тимчасовому положенні про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна не зазначено, але згідно з п. 20 Положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна відповідальність за збереження придбаного на аукціоні заставленого майна несе сторона, у якої згідно з договором застави майно знаходиться у володінні.

Вбачається, що згідно акту опису та арешту від 21 грудня 2011 року вказаний автомобіль був переданий на відповідальне зберігання банку, однак після проведення прилюдних торгів спірний автомобіль продовжував перебувати в розпорядженні банку і позивачу переданий не був.

Крім того, вбачається, що порушуючи вимоги ч. 3 ст. 131 ЦПК України, відповідач в березні 2013 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом про звернення стягнення заборгованості з боржника та не повідомив, що на момент звернення до суду було чинним рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 24 грудня 2012 року, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" про оскарження прилюдних торгів та підтверджено, що позивачем було правомірно придбано спірний автомобіль на прилюдних торгах.

Таким чином, суд вірно встановив, що неправомірними діями відповідача було допущено зловживання зі сторони банку своїми правами, що привело до незаконного позбавлення позивача права отримати придбаний на прилюдних торгах автомобіль, тому ОСОБА_1, як власнику автомобіля, такими діями банку було заподіяно шкоду та збитки через непередачу майна та безпідставне користування сплаченими за автомобіль коштами.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зазначені положення передбачають відповідальність особи лише при доведеності всіх умов цивільно-правової відповідальності, а саме: наявність шкоди для позивача; протиправність поведінки відповідача; безпосередній причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина сторін.

Оскільки матеріалами справи повністю підтверджується вина ПАТ КБ «ПриватБанк» у завданні ОСОБА_1 майнової шкоди в результаті не передачі позивачу спірного автомобіля, а в подальшому і його перепродажі для ТзОВ «Автокредит плюс», то колегія суддів вважає, що до стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає вся сума коштів в розмірі 51 200,00 грн. сплачених позивачем за вказаний автомобіль.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме з 26 січня 2013 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» виникли грошові зобов'язання за ОСОБА_1, оскільки з вказаної дати банк порушив право позивача на отримання вказаного автомобіля та продовжував утримував сплачені кошти не повернувши їх завчасно позивачу, тому доводи апеляційної скарги в частині виникнення в позивача порушеного права на повернення коштів з 18 травня 2015 року є безпідставними.

Разом з тим, з вимог ч.2 ст. 625 ЦК України вбачається, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011року у справі №6-38цс11).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :