АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Панченка М.М.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_9 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року задоволено заяву позивача ОСОБА_3 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_6ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року скасувати.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1, суд не звернув увагу на відсутність в матеріалах справи доказів того, що, момент розгляду заяви про забезпечення позову, вказана квартира зареєстрована на праві власності за відповідачем у справі ОСОБА_6. Зазначав, що в червні 2015 року ОСОБА_6 було подаровано квартиру за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_8, а тому, висновки суду про те, що дане житло є власністю відповідача, не відповідають дійсним обставинам справи. Так як судом першої інстанції було накладено арешт на майно, що належить особі, яка не є стороною у даній цивільній справі, такий арешт є необгрутованим, безпідставним та призводить до порушення прав та інтересів дійсного власника майна.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_9 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 18 жовтня 2016 року було відкрито провадження у даній справі.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_3 подала до суду заяву про застосування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1, зазначаючи, що ця квартира належить на праві власності відповідачу, а питання щодо її поділу є однією із заявлених позовних вимог.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_3 про застосування заходів забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, зазначаючи, що запропонований позивачем вид забезпечення позову є співмірним з заявленими в позові вимогами про поділ спільного майна подружжя, квартира за адресою АДРЕСА_1 на праві власності належить відповідачу, а тому на неї може бути накладено арешт, з метою недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам процесуального закону та наявним в матеріалах справи доказам, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з'ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування належності відповідачу ОСОБА_6 квартири за адресою АДРЕСА_1, позивачем до позову було долучено Інформаційну довідку № 66894755 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за параметрами пошуку по суб'єкту - ОСОБА_6.

Відповідно до цієї Інформаційної довідки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься запис про реєстрацію за ОСОБА_6 в 2010 році права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1. Також в довідці вказано, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо реєстрації за ОСОБА_6 на праві власності будь-якого майна відсутні.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», єдиною державною інформаційною системою, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Стаття 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що Реєстр прав власності на нерухоме майно є невід'ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 25 грудня 2015 р. № 1127, інформація з цього реєстру містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, наявні в ньому, а також відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Такими чином, актуальна інформація щодо дійсного власника об'єкта нерухомого майна міститься саме в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в той час як записи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно є архівними записами щодо прав власності на об'єкт нерухомого майна.

Суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру вищевказані положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не врахував, на відсутність в матеріалах справи актуальної інформації на підтвердження права власності відповідача ОСОБА_6 на спірну квартиру уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу, та безпідставно наклав на неї арешт.

Як вбачається з долученої до апеляційної скарги Інформаційної довідки № 72191145 від 03 листопада 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за параметрами пошуку по об'єкту нерухомого майна - квартири за адресою АДРЕСА_1, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в графі «Актуальна інформація про право власності» вказується, що дана квартира на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_8, на підставі договору дарування від 12 червня 2015 року. Дата державної реєстрації права - 12 червня 2015 року.

Враховуючи викладене, вимоги статі 152 ЦПК України, яка передбачає, що позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, в той час як власником квартири АДРЕСА_1 з 12 червня 2015 року є інша особа, а не відповідач, заява ОСОБА_3 про застосування заходів забезпечення позову не може бути задоволена.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: