Справа № 381/786/15-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/1456/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 29 22.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду із вказаним позовом, який згодом уточнили та просили стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свою користь 25 000 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 000 грн. моральної шкоди. Також позивачі просили стягнути із Національної акціонерної страхової компанія «Оранта» на свою користь 100 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що 19 лютого 2012 року в с. Королівка Фастівського району Київської області на вул. Леніна, водій ОСОБА_5, керуючи автобусом «ЛАЗ 695НГ», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ПП ОСОБА_4, з яким ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах, допустив наїзд на сина позивачів - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місті дорожно-транспортної пригоди

Завдана майнова шкода полягає у витратах на поховання, проведення ритуальних заходів та виготовленні і встановленні надгробного пам»ятника.

Заподіяння моральної шкоди мотивували смертю сина, моральних переживаннях та стражданнях спричинених втратою єдиного сина, вимушеними змінами у своєму житті, погіршенням свого стану здоров»я та необхідністю витрачати кошти на своє лікування.

Вимоги до страхової компанія «Оранта» про стягнення моральної шкоди мотивували тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 як власника автобуса «ЛАЗ 695НГ» була застрахована у цій страховій компанії згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 21.09.2011 року до 20.09.2012 року і внаслідок страхового випадку Страховик зобов»язаний виплатити страхове відшкодування по відшкодуванню моральної шкоди відповідно до визначеної договором страхової суми.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши матеріали кримінальної справи№27-1816 та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

19 лютого 2012 року в с. Королівка Фастівського району Київської області на вул. Леніна водій ОСОБА_5, керуючи автобусом «ЛАЗ 695НГ», державний номерний знак НОМЕР_1, здіснив наїзд на пішохода ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місті. ( том 1 а.с.22).

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю та здійснював приміський маршрут Фастів-Королівка відповідно до дорожнього листа від 19 лютого 2012 року Серія 2-1 ДН № 931819. ( кримінальна справа №27-1816 а.с.29).

Автобус ЛАЗ 695НГ» державний номерний знак НОМЕР_1 належав ФОП ОСОБА_4.

По факту дорожно-транспортної пригоди було порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України відносно ОСОБА_5, яка постановою слідчого від 23 квітня 2012 року закрита на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю складу злочину в діях водія ОСОБА_5. (том 1 а.с.8-13).

Встановивши ці обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість і недоведеність позову.

Так, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано належних доказів на підтвердження понесених ними витрат на поховання і витрат на виготовлення і встановлення надгробного пам»ятника в розмірі 25 000 гривень.

Крім того, судом зазначено, що позов поданий до ОСОБА_4, як до фізичної особи, проте автобус, як джерело підвищеної небезпеки належав ФОП «ОСОБА_4.» як суб'єкту підприємницької діяльності, до якого вимог заявлено не було.

Також, суд вважав недоведеними вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди, відсутністю вини в діях водія ОСОБА_5

Проте із вказаними висновками повністю погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

5. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Статтею 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Згідно із роз»ясненнями, наданими в п.4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 4 від 1.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Як встановлено при апеляційному розгляді справи суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки і неправильно встановив фактичні обставини справи в частині визначення власника автобуса як джерела підвищеної небезпеки.

Так, висновок суду про те, що автобус марки «ЛАЗ 695НГ», державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ФОП ОСОБА_4 є необґрунтований і спростовується доказами, наявними у матеріалах цивільної і кримінальної справи.

Згідно листа Центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Фастів та Фастівського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області від 12.05.2015 року вказаний автобус зареєстровано за ОСОБА_4 (том 1 а.с.93).

В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 16.06.2005 року зазначено, що власником автобуса марки «ЛАЗ 695НГ», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_4. ( кримінальна справа №27-1816 а.с.27).

Цивільно правова відповідальність власника автобуса марки «ЛАЗ 695НГ», державний номерний знак НОМЕР_1 на час дорожно-танспортної пригоди була застрахована Фастівським районним відділенням ПАТ НАСК «Оранта». ( кримінальна справа №27-1816 а.с.2).

Приймаючи до уваги, що водій автобуса «ЛАЗ 695НГ», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_5 в момент наїзду на пішохода ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_4, якій вказаний транспортний засіб належить на праві власності, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, то відповідно до ст..ст.1172, 1187 ЦК України, роз»яснень, наданих в п.6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 4 від 1.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідальним без вини за заподіяння шкоди є ОСОБА_4 як власник джерела підвищеної небезпеки.

Крім цього, ОСОБА_4 згідно з п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України незалежно від своєї вини є відповідальною за відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам як батькам ОСОБА_6, смерть якого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З доказів, наданих позивачами, ними понесені витрати на поховання на загальну суму 4910грн. (том 1 а.с.106-107) та витрати на спорудження надгробного пам»ятника на суму 7979грн. (том 1 а.с.105).

На підставі ст..1201 ЦК України витрати на поховання на суму 4910грн. і витрати на спорудження надгробного пам»ятника на суму 7979грн., понесені позивачами, підлягають стягненню на їх користь із ОСОБА_4

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачам смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, колегія суддів враховує характер правопорушення, непоправність втрати для позивачів сина, який помер внаслідок дорожно-транспортної пригоди, глибину фізичних та душевних страждань позивачів як батьків, неможливість відновлення попереднього стану, вимоги розумності справедливості.

З врахуванням зазначених обставин, положень ст..ст.23, 1167 ЦК України колегія суддів визначає моральну шкоду, яка підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь позивачів, в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Оскаржуване рішення суду не містить мотивів відмови в позові до ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення моральної шкоди, проте колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Проте, в ст..32.1 цього Закону №1961-іУ від 1.07.2004року зазначено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує:

32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону;

Встановлено, що відносно водія забезпеченого транспортного засобу автобуса «ЛАЗ 695НГ», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 кримінальна справа по факту дорожно-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув син позивачів, закрита на підставі ст..6 п.2 КПК України за відсутністю в діях водія складу злочину.

Також, відповідно до п.37.1.4 ст.37 Закону неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригод є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Вбачається, що з 19 лютого 2012 року, коли сталась дорожно-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, позивачі більше трьох років в страхову компанію із заявою про виплату страхового відшкодування не звертались.

Таким чином, з врахуванням зазначених обставин, того, що моральну шкоду стягнуто із власника джерела підвищеної небезпеки - ОСОБА_4, підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди із ПАТ НАСК «Оранта» не вбачається.

Відповідно до ст..309 ЦПК України, так як висновки суду в частині вирішення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким позов в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 витрати на поховання в сумі 4910грн., витрати на спорудження надгробного пам»ятника в сумі 7979грн. та моральну шкоду у розмірі 200 000гривень, а всього 212 889 (двісті дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят дев»ять) гривень).

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року є законним і обґрунтованим, а тому його необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати в сумі 147грн.58коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Юрійовича.Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року в частині позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 витрати на поховання в сумі 4910грн., витрати на спорудження надгробного пам»ятника в сумі 7979грн. та моральну шкоду у розмірі 200 000гривень, а всього 212 889 (двісті дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят дев»ять) гривень).

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 судові витрати в сумі 147грн.58коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Поліщук М.А.

Судді: Антоненко В.І.

Ігнатченко Н.В.