АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/4218/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2121/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення та вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 вересня 2016 року,

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про виселення та вселення.

ОСОБА_1 зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 2004 року він спільно з дружиною, ОСОБА_3, придбав квартиру № 46, по вул. 30 років Перемоги, 14, у м. Камянець-Подільському, Хмельницької області. 5 грудня 2014 року шлюб між ними розірвано. Без погодження з позивачем у вказану квартиру вселився батько ОСОБА_3, ОСОБА_2, який незаконно користується житловим приміщенням і відмовляється звільнити його, а позивач має намір проживати у квартирі, однак йому чиняться перешкоди у користуванні житлом.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд виселити ОСОБА_2 з квартири № 46, по вул. 30 років Перемоги, 14, у м. Камянець-Подільському, Хмельницької області, та вселити його, ОСОБА_1, у вказану квартиру.

Суд залучив ОСОБА_3 до участі у справі як співвідповідача.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 вересня 2016 року позов задоволено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 неправомірно вселився у квартиру та відмовляється звільнити її, внаслідок чого порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не зявилися. Від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло письмове заперечення на апеляційну скаргу, а від ОСОБА_2 заява про розгляд справи без його участі.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 9 червня 1978 року до 6 січня 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно договору купівлі-продажу від 28 січня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, вони придбали у ОСОБА_5 однокімнатну квартиру № 46, по вул. 30 років Перемоги, 14, у м. Камянець-Подільському, Хмельницької області, в рівних частках кожний.

На даний час у вказані квартирі проживає без реєстрації батько ОСОБА_3, ОСОБА_2, який вселився в житлове приміщення без згоди ОСОБА_1 У звязку з цим ОСОБА_1 позбавлений можливості користуватися квартирою.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

В силу ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 383 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що вселення осіб у житлове приміщення має проводитись за обовязковою згодою всіх співвласників цього приміщення.

Така згода може бути підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, письмовою заявою співвласника про дозвіл на проживання особи в його житлі.

Відповідачі не довели, що ОСОБА_1 давав згоду на вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 вселився у квартиру незаконно, внаслідок чого ОСОБА_1 чиняться перешкоди у користуванні житлом, у звязку з чим ОСОБА_2 підлягає виселенню з квартири, а ОСОБА_1 вселенню.

Як визнали сторони, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не проживали разом та не вели спільного господарства, тому посилання останнього на те, що він вселився у квартиру як член сімї власника є необґрунтованими та не узгоджуються з нормами ст.ст. 64, 156 ЖК Української РСР.

Доводи ОСОБА_2, що його проживання у квартирі не порушує прав позивача, суперечать фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 протиправно зайняв квартиру та продовжує користуватися нею. Зазначене правопорушення має триваючий характер, тому в силу ст. 261 ЦК України постійно відкладається початковий момент перебігу позовної давності, яка у даному спорі не сплила. Твердження ОСОБА_2 про наявність підстав для відмови в позові з цих підстав не ґрунтуються на законі.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 44