Справа № 465/4760/15 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/3132/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04 березня 2016 рокувідмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Філії Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Львівського регіонального управління про захист прав споживача, визнання зобовязання припиненим і зобовязання вчинити дії.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що районний суд повинен був застосувати до спірних правовідносин п.8 ч.2 ст. 46 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб».

Просить рішення судупершої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Районним судом встановлено, що 11.08.2011 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №1999711, згідно умов якого позивач, як вкладник, передала банку грошові кошти у розмірі 20000,00 євро для подальшого повернення цього вкладу вкладнику на умовах та в порядку визначеному договором.

11.08.2014 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" укладено ще один договір строкового банківського вкладу (депозиту) №1999713, згідно умов якого позивач, як вкладник, передала банку грошові кошти у розмірі 20000,00 євро для подальшого повернення цього вкладу вкладнику на умовах та в порядку визначеному договором.

Дані договори банківського вкладу доповнено додатковими угодами №1 від 20.08.2014 року.

Факт перерахування позивачем грошових коштів за цими договорами на депозитний рахунок банку стверджується квитанціями №752 від 12.08.2014 року та №938 від 12.08.2014 року.

Крім того, 20.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Надра", як позикодавцем, та ОСОБА_2, як позичальником, укладено договір про надання споживчого кредиту № 02-08/1399/2014 від 20.08.2014 року, згідно умов якого банк, у порядку та на умовах передбачених договором надав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 500000,00 грн., зі сплатою 24% річних, строком користування до 04.02.2015 року включно.

20.08.2014 року між сторонами вказаного договору споживчого кредиту укладено договір застави майнових прав №03/08/2014, згідно умов якого в якості забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту, ОСОБА_2, як заставодавець передала банку, як заставодержателю у заставу майнові права за договором банківського вкладу, які оцінюються сторонами у розмірі 20000,00 євро, що в еквівалентному співвідношенні до національної валюти, по офіційному курсу НБУ, що діяв станом на 20.08.2014 року становить 353161,94 грн. та договір застави майнових прав № 04/08/2014 від 20.08.2014 року, згідно умов якого в якості забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту, ОСОБА_2, як заставодавець передала банку, як заставодержателю у заставу майнові права за договором банківського вкладу, які оцінюються сторонами у розмірі 20000,00 євро, що в еквівалентному співвідношенні до національної валюти, по офіційному курсу НБУ, що діяв станом на 20.08.2014 року становить 353161,94 грн.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Разом з тим, частина 1ст.1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України, ст.3 ЦПК України, ст.6 Кодексу адміністративного судочинства.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи , що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (ст.95 ЦК України).

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за предявленими вимогами.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача(ч.1ст.33 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Однак, районний судне розяснив позивачу його право відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України притягнути до участі у справі ПАТ «Комерційний банк «Надра», розглянув позов, предявлений до неналежного відповідача, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що Філія Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»є юридичною особою.

Згідно розяснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд не має права вирішувати питання про права та обовязки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК).

Оскільки згідно діючого законодавства на стадії апеляційного розгляду суд позбавлений можливості змінювати процесуальне положення учасників процесу або залучати до участі у справі інших учасників процесу, то оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові з підстав, які зазначені вище.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Філії Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Львівського регіонального управління про захист прав споживача, визнання зобовязання припиненим і зобовязання вчинити дії.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: