Справа № 357/4484/15-ц Головуючий у І інстанції Гапоненко А. П.
Провадження № 22-ц/780/2804/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 47 14.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Кулішенка Ю.М., Поліщука М.А.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини за межі України без дозволу та супроводу батька,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини за межі України без дозволу та супроводу батька. Заявлені вимоги мотивувала тим, що 21 серпня 2009 року розірвала шлюб із відповідачем, який є батьком їх неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 01 червня 2012 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_5, на даний час її чоловік тимчасово працює та проживає в Іспанії, м. Малага, вона разом з дітьми має намір поїхати на відпочинок до свого чоловіка в Іспанію, для цього чоловік зробив їй запрошення. Але колишній чоловік ОСОБА_2 безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Просила дозволити виїзд за кордон неповнолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним шістнадцятирічного віку у супроводі ОСОБА_3 або інших осіб, уповноважених її нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2; дозволити ОСОБА_3 виготовлення документів для виїзду за кордон на сина ОСОБА_6 без згоди та супроводу ОСОБА_2

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон за межі України неповнолітньому ОСОБА_6 до досягнення ним шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_3 або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_2 Надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон сина ОСОБА_6 за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що позивач не надала доказів звернення до відповідача щодо оформлення проїзних документів та дозволу на тимчасовий виїзд, або доказів його ухилення та неналежного виконання батьківських обов'язків. Також оскаржуване рішення не містить відомостей про державу, до якої можна здійснити виїзд на підставі наданого судом дозволу, та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).

ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвали шлюб 21 серпня 2009 року (а. с. 8).

01 червня 2012 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 (а. с. 8 зворот).

ОСОБА_3 10 березня 2015 року звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Вельбоєнко А.П. із заявою про передачу ОСОБА_2 запрошення на підписання заяви про отримання проїзного документа дитини на виїзд за кордон на ім'я їх сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та підписання заяви про згоду на його виїзд на відпочинок в Іспанію в її супроводі з 17 квітня 2015 року по 21 липня 2015 року. Дане запрошення направлено на ім'я ОСОБА_2 рекомендованим листом (а. с. 5).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до п.п. 1 п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Однак, указаний вище закон регулює разовий виїзд дитини за кордон, а не виїзд малолітньої особи за кордон на постійне місце проживання. У разі посилання на цей закон необхідно указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення.

Отже, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення шістнадцятирічного віку без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Надання такого дозволу фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 наголошувала на тому, що рішення суду їй необхідне для тимчасового вивезення дитини на відпочинок до Іспанії, а саме із 17 квітня по 21 липня 2015 року.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що позитивно ставиться до можливості тимчасового виїзду за кордон свого сина для відпочинку та оздоровлення, але як батько дитини бажає та зобов'язаний брати участь у вирішенні питання, до якої саме країни, в який період року та на який час здійснюється виїзд за кордон, однак проти задоволення позову заперечував в повному обсязі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини та створення батьком дитини перешкод матері у забезпеченні належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, відтак вважав, що необхідно надати дозвіл дитині на тимчасовий виїзд за кордон до досягнення дитиною 16 років без згоди батька та надати дозвіл матері дитини оформити необхідні документи.

Разом із тим, такі висновки не ґрунтуються на вищенаведених вимогах закону, які передбачають надання судом тимчасового дозволу на виїзд дитини кожного разу при перетині кордону із зазначенням мети, терміну виїзду і країни перебування.

Оскільки рішення суду ухвалене в результаті порушення норм матеріального права, судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення.

Вирішуючи підставність задоволення позову, колегія суддів враховує, що відповідач фактично заперечує проти виїзду дитини за кордон, в тому числі з метою відпочинку і лікування до Іспанії, м. Малага, у період із 17 квітня по 21 липня 2015 року, згоди на оформлення виїзних документів та виїзду дитини не надав, однак належних підстав для такого заперечення ним не наведено.

Доводи відповідача щодо відсутності необхідності виїзду за кордон дитини, якій рекомендовано лікування у південних санаторіях України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначена медична рекомендація не є підставою для обмеження свободи пересування дитини і не виключає лікування у будь-яких інших медичних і санітарно-профілактичних закладах відповідного профілю, в тому числі за межами України.

Враховуючи, що позивачем не наведено інших цілей для виїзду неповнолітнього ОСОБА_9 за кордон у інший період, ніж зазначено нею в позові, та за іншою адресою, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову про надання дозволу на виїзд дитини у зазначених просторово-часових межах і з даною метою.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким дозволено виїзд за кордон неповнолітньому ОСОБА_6 до Іспанії, м. Малага, у період із 17 квітня по 21 липня 2015 року, та дозволено ОСОБА_3 виготовлення документів для виїзду за кордон на сина у даний період, до даного міста та з даною метою.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд змінює розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн., та стягнувши із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини за межі України без дозволу та супроводу батька, задовольнити частково.

Надати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд у м. Малага, Іспанія, у період із 17 квітня 2015 року по 21 липня 2015 року для відпочинку і лікування, у супроводі ОСОБА_3, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_2.

Дозволити ОСОБА_3 виготовлення документів для виїзду у м. Малага, Іспанія, у період із 17 квітня 2015 року по 21 липня 2015 року, на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 267,96 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Кулішенко Ю.М.

Поліщук М.А.