У х в а л а

іменем україни

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Абранського дошкільного навчального закладу про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника Абранського дошкільного навчального закладу - Шуста Василя Васильовича - на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Абранського дошкільного навчального закладу (далі - Абранський ДНЗ)про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалась на те, щонаказом Абранського ДНЗ від 01 грудня 2008 року № 2-к вона прийнята на роботу на посаду вихователя Абранського ДНЗ на строк до 01 грудня 2009 року. Наказом відповідача від 01 грудня 2009 року строк дії наказу продовжено до 30 травня 2010 року.

31 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звільнена з роботи, а 01 листопада 2012 року видано наказ про прийняття її на роботу на ту саму посаду. Трудовий договір укладався на визначений строк з ініціативи роботодавця, при цьому обставин, які б унеможливлювали його укладення на невизначений строк не існувало. 29 травня 2015 року завідуюча Абранським ДНЗ повідомила позивача про звільнення з роботи.

Вважаючи звільнення незаконним, позивач просила поновити її на роботі з 29 травня 2015 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, яку визначила у розмірі 6 657 грн 15 коп. зважаючи на обсяг і характер душевних страждань та переживань, які їй було заподіяно внаслідок незаконного звільнення.

Рішенням Воловецького районного суду від 21 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року рішення Воловецького районного суду від 21 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Поновлено ОСОБА_2 на посаді вихователя Абранського ДНЗ з 29 травня 2015 року. Стягнуто з АбранськогоДНЗ на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 травня 2015 року по 11 вересня 2015 року у сумі 5 468 грн та 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі представник Абранського ДНЗ - Шуст В.В. - порушує питання про скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що наказом Абранського ДНЗ від 01 грудня 2012 року № 2 ОСОБА_2 призначена на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки з 01 грудня 2008 року до 01 грудня 2009 року на підставі її заяви, із якої вбачається, що ОСОБА_2 не вказала строк, на який просила укласти трудовий договір. Наказом Абранського ДНЗ від 01 грудня 2009 року № 20 звільнено ОСОБА_2 з посади вихователя Абранського ДНЗ за закінченням строку договору, а наказом відповідача від 01 грудня 2009 року № 20-а прийнято позивача на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки до 30 травня 2010 року. Заява ОСОБА_2 про укладення строкового трудового договору у матеріалах справи відсутня. Наказом відповідача від 31 жовтня 2012 року № 35 звільнено з посади вихователя Абранського ДНЗ ОСОБА_2 за закінченням строку дії договору, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

01 листопада 2012 року Абранським ДНЗ видано наказ № 36 про прийняття ОСОБА_2, на підставі її заяви, на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки з 01 листопада 2012 року по 31 грудня 2012 року. У заяві від 30 жовтня 2012 року про прийняття на роботу позивач вказала строк прийняття на роботу з 31 жовтня 2012 року по 31 грудня 2012 року. Наказом Абранського ДНЗ від 02 січня 2013 року № 1, на підставі заяви, ОСОБА_2 продовжено дію наказу від 01 листопада 2012 року № 36 з прийняття її на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки з 02 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, а наказом відповідача від 02 січня 2014 року № 1, на підставі заяви позивача, продовжено дію вищевказаного наказу відповідача з 02 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року. У заявах позивача від 28 грудня 2012 року та 27 грудня 2013 року не вказано строк, на який вона просила укласти трудовий договір. Наказом від 02 січня 2015 року № 1, на підставі заяви ОСОБА_2, відповідачем продовжено дію наказу від 02 січня 2014 року про прийняття її на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки у зв'язку із виробничою необхідністю з 02 січня 2015 року по 29 травня 2015 року. У заяві ОСОБА_2 від 31 грудня 2014 року не зазначено строк, на який вона просила продовжити дію наказу про прийняття на роботу.

Наказом відповідача від 29 травня 2015 року № 7 позивача звільнено з посади вихователя Абранського ДНЗ у зв'язку із закінченням строку договору згідно із п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Видача відповідачем вказаних наказів підтверджується також записами у трудовій книжці позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносин фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач стала постійним працівником Абранського ДНЗ, правильно вважав, що у відповідача були відсутні підстави звільняти ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з урахуванням того, що сторони не погоджували між собою укладання строкового трудового договору.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 39-1 ЦК України трудові договори, які були переукладені між сторонами без визначення їх строку вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Отже доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Абранського дошкільного навчального закладу - Шуста Василя Васильовича - відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова