Справа № 755/433/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «АХА Страхування» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 353 591 гривню 08 копійок та сплачений судовий збір в розмірі 5 303,87 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 вересня 2013 року між АТ Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування РМ234306Га/13скв, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. 26 квітня 2014 року о 20-30 на 31 км а/д Київ-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «Toyota», д.н. НОМЕР_2 та автомобілю страхувальника. 30 квітня 2015 року відповідач звернувся до страховика із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. З'ясувавши всі обставини справи на основі наданих документів, фактів та обставин, страховик здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 353 591 гривню 08 копійок. Згідно платіжного доручення № 109945 від 26 травня 2014 року, сума страхового відшкодування була перерахована на власний рахунок відповідача. Пізніше страховику стало відомо, що водій ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі ст. 130 КУпАП - за керування автомобільним транспортом у стані алкогольного сп'яніння. Постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області була постановлена 19 травня 2014 року. Тобто це раніше, ніж здійснення страхового відшкодування страховиком. Даний факт було приховано від страховика, що є грубим порушенням умов договору. 03 грудня 2015 року відповідачу було направлено лист № 1093 АХА/АГ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування. Відповідач вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що ні страхувальник, ні особа яка керувала транспортним засобом, не повідомила страховика про наявність підозри у органів ДАІ про керування водієм ОСОБА_2 застрахованим транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила суду, що вона не знала про складений відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення по ст. 130 КУпАП. В день скоєння ДТП її не було в м. Києві. В страхову компанію із відповідним повідомленням вона звернулася не одразу. Про складений протокол вона дізналася лише від страхової компанії, коли їй подзвонили та повідомили, що вона має повернути страхову виплату. Зазначила, що будь-яких претензій по документах, наданих нею для виплати страхового відшкодування, у позивача не було, у зв'язку з чим їй і було виплачено страхове відшкодування.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 квітня 2014 року о 20 годині 30 хвилин на 31 км автодороги Київ-Харків між автомобілем НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілем НОМЕР_5 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до довідки № 9379459 про дорожньо-транспортну пригоду, автомобілі НОМЕР_5 та «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_1 внаслідок ДТП, що мало місце 26 квітня 2014 року о 20 годині 30 хвилин на 31 км автодороги Київ-Харків, отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2014 року, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок.

На даний час постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2014 року не скасована та набрала законної сили.

За нормою частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_1 була застрахована у АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту РМ234306Га/13скв.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

30 квітня 2014 року відповідач звернулася до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу та заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний: протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

В подальшому, на підставі розрахунку страхового відшкодування від 19 травня 2014 року, страхового акту № 1.001.14.07427/VESKO14881 від 21 травня 2014 року, відповідачу з боку позивача було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 353591,08 гривень.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні докази та документи. У разі необхідності страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро можуть робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Згідно п.п. 24.1.10. п. 24.1. Розділу 24 договору добровільного страхування наземного транспорту, в разі настання передбаченої у п. 22.2. договору події, страхувальник зобов'язаний: надати страховику можливість провести розслідування обставин страхової події, надати йому докладну та достовірну інформацію (в т.ч. таку, яка являє собою комерційну таємницю), що стосується цього питання.

Статтею 26 Закону України «Про страхування» передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Відповідно до п.п. 27.5.3. п. 27.5. Розділу 27 договору добровільного страхування наземного транспорту, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо: страхувальник надав страховику неправдиву інформацію про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку та/або у разі надання страхувальником на запит страховика відомостей, які не відповідають дійсності, по фактам, що стосуються страхового випадку або його обставин.

Згідно п. 27.1. Розділу 27 договору добровільного старування наземного транспорту, не підлягають відшкодуванню збитки, які сталися під час керування ТЗ страхувальником або іншою особою у стані алкогольного сп'яніння, під впливом наркотичних, токсичних речовин чи медичних препаратів, протипоказаних (заводом-виробником або лікарем) при керуванні ТЗ, а також збитки, які сталися під час керування ТЗ особою, яка не мала посвідчення на право управління ТЗ відповідної категорії).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2014 року, ОСОБА_2 було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5950 гривень 00 копійок.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_2 26 квітня 2014 року о 20-30 год. на 31 км. а/д Київ-Харків керував автомобілем НОМЕР_4 в стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до п.п. 23.2.12. п. 23.2. Розділу 23 договору добровільного страхування наземного транспорту, страхувальник зобов'язаний: повернути страховику суму виплаченого страхового відшкодування, як безпідставно набуте майно, якщо виявиться така обставина, що повністю або частково позбавляє страхувальника (вигодонабувача) права на отримання страхового відшкодування (випадки, що не є страховими; збитки, що не відшкодовуються страховиком; підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування). Зазначений обов'язок покладається на страхувальника також у разі, якщо виплата страхового відшкодування була здійснена на рахунок інших осіб (вигодо набувача, СТО тощо).

В той же час, як встановлено судом, постановою Апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2016 року, постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2014 року щодо ОСОБА_2 було скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з вказаної постанови суду, судом було встановлено, що після оформлення протоколу про адмінправопорушення ОСОБА_2 звернувся до лікувального закладу, а саме Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», і відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду від 27 квітня 2014 року об 02-00 годині ознак сп'яніння у ОСОБА_2 не виявлено.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що під час оформлення ДТП, що мала місце 26 квітня 2014 року, у нього з міліцією виник спір та вони сказали, що він перебував в стані алкогольного сп'яніння. Він з цим не погодився та пройшов медичний огляд, здавши аналізи. Висновок про результат він передав до міліції. Йому було повідомлено, що судовий розгляд щодо складеного протоколу відносно нього за ст. 130 КУпАП відбудеться 26 травня 2014 року, проте він думав, що провадження буде закрито, оскільки був висновок про відсутність сп'яніння. При цьому, ні виклику до суд у, ні постанови суду він не отримував. Після цього, він отримав травму та довго проходив лікування. Про постанову за ст. 130 КУпАП він дізнався у червні 2016 року та подав апеляцію. Зазначив, що відповідачу він не повідомляв про складений протокол за ст. 130 КУпАП, оскільки він пройшов медичний огляд, який це спростовував, а відповідач в той час на скільки він пам`ятає, була за кордоном.

Таким чином, з викладених обставин вбачається, що страхувальнику ОСОБА_1 не було відомо про складення відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з чим і не було повідомлено страховика про вказаний факт. При цьому, постанова про притягнення ОСОБА_2 була оскаржена останнім та скасована постановою Апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2016 року, та встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, постановою Апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2016 року, встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, було повідомлено про розгляд справи 26.05.2014 року, а справу суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області розглянув 19.05.2014 року, при цьому в матеріалах справи відсутнє повідомлення ОСОБА_2 про розгляд даного адміністративного провадження, як і відсутнє повідомлення про направлення копії постанови.

Частиною четвертою цієї статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Крім того, преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази, судом не вбачається підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «АХА Страхування», відшкодування судового збору, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 8, 9, 16, 25, 26 Закону України «Про страхування», ст.ст. 988, 990 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: