Справа № 496/210/16-ц
Провадження № 2/496/471/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року місто Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бобуйок А.Д.,

при секретарі Камочкіній А.Ю.,

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, уточнивши який (а.с.31-32), просить визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком № 5 по вулиці Терешкової в селі Нерубайське, Біляївського району, Одеської області.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником зазначеного житлового будинку, який подарував їй батько ОСОБА_5, про що свідчить акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських побудов індивідуального забудовника ОСОБА_5 від 16.06.1994 р. та договір дарування, посвідчений Біляївською державною нотаріальною конторою 06.09.1994 р. Відповідач ОСОБА_4 її колишній чоловік зареєстрований у вищевказаному будинку, але там не проживає з моменту розірвання шлюбу, тобто з 10.12.2012 р., його особистих речей у будинку немає, але звязку з тим, що він знаходиться на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою по теперішній час, вона вимушена нести додаткові витрати за сплату комунальних та інших платежів за особу, яка в даному житловому будинку не мешкає, що призводить її до додаткових щомісячних витрат на оплату комунальних послуг. Крім того, вона не може на свій розсуд розпоряджатись своїм правом власності на житловий будинок у звязку з відсутністю відповідача та зняття його з реєстраційного обліку, а тому змушена звернутись з даним позовом до суду.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, при цьому підтримав надані ним письмові заперечення на уточнену позовну заяву.

Представник третьої особи Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності (а.с.95).

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, приймаючи до уваги пояснення сторін по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 30.04.1993 р. по 29.11.2012 р., відповідно до заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2012 р. (а.с.6).

В період шлюбу ОСОБА_3 отримала в дар від свого батька ОСОБА_5 житловий будинок загальною житловою площею 40 кв.м. без надвірних споруд, що підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 06.09.1994 р. та зареєстрованим в реєстрі за № 2-2630 (а.с.8-9).

З акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських побудов індивідуального забудовника ОСОБА_5 від 16.06.1994 р. вбачається, що зазначений житловий будинок в звязку з закінченням будівництва в червні 1994 р. був прийнятий комісією в експлуатацію. При цьому в акті вказано, що цей житловий будинок складається з чотирьох кімнат, підсобних приміщень, його корисна площа 130,7 кв.м., а житлова 55,10 кв.м (а.с.7).

Відповідно до відповіді на адвокатський запит Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 02-17-188 від 27.02.2012 р. (а.с.10) сімя ОСОБА_3 у 1995 р. була зареєстрована у будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Терешкова, 5. Власником згаданого житлового будинку, згідно запису в погосподарській книзі є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 За цією адресою зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 власниця будинку; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 Власником земельної ділянки площею 0,0831 га, розташованої за вищевказаною адресою, є ОСОБА_3

Судом встановлено, що на даний час в будинку, який належить ОСОБА_3, особовий рахунок відкритий на ОСОБА_3, проживають та прописані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 колишній чоловік, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 донька, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 зять, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5 онук, про що свідчить довідка (виписка з домової книги про склад сімї та реєстрацію) № 292, видана Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області 01.02.2016 р. (а.с.28).

Як встановлено в судовому засіданні, в 2012 р. ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 з позовом про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину реконструйованого житлового будинку та визнання права власності на легковий автомобіль. В свою чергу, ОСОБА_3 був заявлений зустрічний позов до ОСОБА_4 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини ринкової вартості автомобіля НОМЕР_1 в сумі 5353 грн. В іншій частині позову ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір 563,60 грн. (а.с.11-13).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.01.2016 р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а зазначене рішення суду залишено без змін (а.с.25).

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, та ухвалою судді від 11.02.2016 р. було відкрито касаційне провадження (а.с.40).

При цьому, судовими рішеннями місцевого та апеляційного судів встановлено наступне.

Спірний житловий будинок складається з цокольного поверху та є двоповерховим, загальною площею 144,8 кв. метрів, і житловою площею 57,4 кв. метри. Також побудовані надвірні споруди: сарай, літній душ, вбиральня, навіс, цистерна, вимощення, огорожа. На проведення реконструкції будинку та будівництво інших прибудинкових споруд дозвіл органу місцевого самоврядування не надавався.

Після 1994 р. в спірному домоволодінні була проведена його реконструкція з добудовою приміщень та будівництво господарських споруд. Внаслідок цього була збільшена як загальна площа будинку так і житлова. Оскільки дозвіл на проведення вказаних будівельних робіт органом місцевого самоврядування не видавався, проект реконструкції складався і не затверджувався у встановленому законом порядку, новозбудоване і реконструйоване майно в експлуатацію у встановленому законом порядку не приймалося, така перебудова і будівництво нежитлових приміщень є самочинним.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином судом достовірно встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі житловий будинок під № 5 по вулиці Терешкової в селі Нерубайське, Біляївського району, Одеської області, був значно перебудований без відповідних на то дозвільних документів, отже є самочинним будівництвом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, враховуючи вище перелічені норми закону, посилання позивачки на те, що вона є власником житлового будинку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому що вони спростовуються та суперечать іншим наявним матеріалам справи.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 стверджував, що тимчасово не проживає у спірному житловому будинку у звязку з характером його роботи (постійне заходження у відрядженнях), а тому звертався з відповідними заявами на імя голови Нерубайської сільської ради з проханням нікому не видавати довідки про його тимчасову відсутність (а.с.43, 44), а враховуючи його особливі стосунки з колишньою дружиною позивачкою по справі неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу його побиття та викрадення особистих речей (а.с.45, 46, 47, 48). Крім того вказує, що обслуговується у лікарні за місцем своєї реєстрації, кореспонденцію отримує у поштовому відділенні за місцем реєстрації, про що надав відповідні довідки (а.с.56, 58).

Таким чином з встановлених судом обставин справи та досліджених доказів однозначно не виходить, що відповідач не проживає в спірному будинку без поважних причин, тому він не може бути визнаний судом таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того суд враховує, що позивачка не набула прав на нерухоме майно, отже її право на звернення до суду за захистом майнового права не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 331, 376, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_12