22-ц/775/863/2016(м)
Єдиний унікальний номер 263/7292/16-ц
Номер провадження 22ц/775/863/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Кірякова Н.П.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Принцевської В.П., Сороки Г.П.

за участю секретаря Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення невиплаченої заробітної плати, розрахунку при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що згідно наказу № 184к від 28.05.2013 року був прийнятий на роботу в Державне підприємство «Укршахтгідрозахист» на посаду електрослюсаря 5 розряду, в подальшому переведений на посаду горного майстра. Працював на зазначеному підприємстві з 28.05.2013 року по 17.11.2014 року, та на підставі наказу № 483/к від 17.11.2014 року був звільнений за власним бажанням. На день звільнення підприємство перед ним мало заборгованість по заробітній платі у розмірі 16857,74 грн., яка до теперішнього часу не сплачена. З урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 16857,74 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 89500,95 грн., а всього просив стягнути 106358,64 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 16 857,74 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та прийняття у цій частині нового рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи частково в задоволенні позову, суд посилався на настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що встановлено сертифікатом Торгово- промислової палати України від 08.08.2016 року, яким встановлені форс мажорні обставини, зокрема, акт тероризму на території Донецької області в м. Макіївка. Разом з цим, даним сертифікатом встановлені форс мажорні обставини лише з приводу обовязку відповідача сплатити податки і збори у розмірах та строк , визначений законом, та не йдеться про звільнення відповідача від оплати праці. Окрім того, в даному випадку встановлено строк дії сертифікату про форс-мажорні обставини, що суд також не взяв до уваги.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача ОСОБА_1 та представника відповідача, які про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, та надали заяву про слухання справи за їх відсутність (а.с.128,131,133,134.137) ).

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляції та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки серії АХ № 894220, позивач працював на ДП «Укршахтгідрозахист» у період з 28.05.2013 року по 17.11.2014 року. Звільнений на підставі наказу № 483/к від 17.11.2014 року за власним бажанням.( а.с.2)

Заборгованість ДП «Укршахтгідрозахист» перед позивачем по заробітній платі за період з серпня 2014 по листопад 2014 року складає 16857,69 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі. ( а.с.5-6)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, виходив з того, що на підставі статей 47, 116, 117 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний розраховуватися з працівником у визначені законом строки, сплатити працівникові в день звільнення усі належні суми, а в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу сум, що належать звільненому працівнику, за відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому ДП «Укршахтгідрозахист» довело відсутність вини підприємства у непроведенні розрахунку при звільненні позивача, оскільки настання обставин непереборної сили( форс-мажорні обставини) , що встановлені сертифікатом Торгово-промислової палати України від 08 серпня 2016 року , свідчать про відсутність вини у затримці виплати позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до сертифікату Торгово-промислової палати України від 08 серпня 2016 року за № 6635 встановлено, що на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема: акти тероризму на території Донецької області м. Макіївка.На підставі наданих документів торгово-промислова палата засвідчила настання обставин непереборної сили в період з 01 серпня 2014 рокупо 03 вересня 2015 року для ДП «Укршахтгідрозахист» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавства, яке стосується справляння та сплати податків та обовязкових платежів. ( а.с.78)

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що затримка виплати позивачу належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі №6-365цс 16,та від 11 травня 2016 року у справі №6-383цс16.

Доводи апеляції, що встановлені форс-мажорні обставини стосуються здійснення господарської діяльності та справлянні і сплаті податків та обовязкових платежів, та не мають відношення до належного виконання обовязку власника щодо виплати заробітної плати працівнику та сум, належних до сплати при його звільненні, та що сертифікат обмежений певним часом, не заслуговують на увагу.

Відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону передбачено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ №1275 від 02 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів де здійснювалась антитерористична операція, і в цьому переліку зазначено м. Макіївка( ч.1 п.19)

Згідно сертифікату Торгово-промислової палати України від 08 серпня 2016 року засвідчений акт тероризму на території Донецької області м. Макіївка. На момент видачі сертифіката обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Враховуючи викладене,судова колегія погоджується з висновками суду, що відповідачем доведено відсутність своєї вини щодо несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні, оскільки заборгованість з заробітній платі виникла саме з серпня 2014 року по листопад 2014 року, тобто в період настання форс- мажорних обставин,а саме- акту тероризму на території м. Макіївка, вказана обставина є надзвичайною, не залежала від ДП «Укршахтгідрозахист» та продовжує тривати, і саме внаслідок неї відбулося вказане порушення трудового законодавства (причинний зв'язок).

Отже,переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_3

ОСОБА_4