Справа № 127/2037/16-ц Провадження № 22-ц/772/1960/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року в справі за позовом

ОСОБА_2 до Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції та Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася в міський суд з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Староміського ВДВС Вінницького МУЮ від 06.10.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №127/16030/14 від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення цього ж суду від 09.09.2014 року, яке набуло законної сили, про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на її користь як споживача загалом 20477 грн.

У грудні 2014 року на виконання цього рішення боржником сплачено 500 грн., до сьогоднішнього дня рішення суду в іншій його частині не виконано.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2015 року у справі № 127/16030/14-ц, яка набрала законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27.01.2016 року, поставлено скаргу задовольнити. Визнано неправомірними дії заступника начальника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_4 щодо винесення ним постанови від 17.11.2015 року про повернення позивачу виконавчого листа №127/16030/14-ц від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2014 року у справі №127/16030/14-ц. Визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_4 щодо виявлення транспортних засобів та іншого майна боржника ОСОБА_3 при виконанні рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2014 року у справі № 127/16030/14-ц. Зобовязано заступника начальника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ поновити виконавче провадження та здійснити всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, необхідні для виконання вказаного рішення в повному обсязі, у спосіб та порядку, встановленому даним Законом. Такими рішеннями, діями та бездіяльністю їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у перенесених душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, яких ОСОБА_2 зазнала у звязку з незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю вказаної посадової особи, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих звязків.

В зв'язку з наведеним позивач просила стягнути з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Вінницького суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 2000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України ОСОБА_5, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

ОСОБА_2 в поданих апеляційному суду запереченнях доводи апеляційної скарги не визнала, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи із наступного.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Встановлено і не заперечується сторонами у справі, що постановою Староміського ВДВС Вінницького МУЮ від 06.10.2014 року відкрито виконавче провадження №44964205 з примусового виконання виконавчого листа №127/16030/14 від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення цього ж суду від 09.09.2014 року, яке набуло законної сили, про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 як споживача загалом 20477 грн.

У грудні 2014 року на виконання цього рішення боржником сплачено 500 грн., та до сьогоднішнього дня рішення суду в іншій його частині не виконано.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2015 року у справі №127/16030/14-ц, яка набрала законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27.01.2016 року, задоволено скаргу ОСОБА_2, визнано неправомірними дії заступника начальника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_4 щодо винесення ним постанови від 17.11.2015 року про повернення позивачу виконавчого листа №127/16030/14-ц від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2014 року у справі №127/16030/14-ц. Визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_4 щодо виявлення транспортних засобів та іншого майна боржника ОСОБА_3 при виконанні рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2014 року у справі № 127/16030/14-ц. Зобовязано заступника начальника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ поновити виконавче провадження та здійснити всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, необхідні для виконання вказаного рішення в повному обсязі, у спосіб та порядку, встановленому даним Законом.

Вирішуючи спір та частково задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду даної цивільної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що протиправними діями посадових осіб Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ їй завдано моральну шкоду, що виразилась в перенесених душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, пов'язаних з незаконним рішеннями, діями та бездіяльністю посадової особи, приниженні позивача з боку посадових осіб державної виконавчої служби, неможливості вести звичайний спосіб життя.

Врахувавши характер моральних страждань, які перенесла позивач, яка є людиною похилого віку, пенсіонером, інвалідом, взявши до уваги її переживання, хвилювання, пов'язані з наслідками неправомірних дій працівників державної виконавчої служби, необхідність звернення до суду для захисту своїх прав, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при встановлених обставинах, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 2000 грн.

При цьому судом вірно враховано розяснення, що містяться в п.28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», про те, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Обставини, встановлені цим судовим рішенням, не доказуються при розгляді позову та є преюдиціальними (ч.3 ст. 61 ЦПК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи про те, що рішення суду не ґрунтується на жодних допустимих доказах, що підтверджують факт заподіяння позивачу неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю посадової особи моральної шкоди, спростовуються змістом оскаржуваного рішення суду, у якому суд обґрунтовано послався на те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2015 року у справі №127/16030/14-ц, яка набрала законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27.01.2016 року, постановлено скаргу ОСОБА_2 задовольнити та визнано неправомірними дії та бездіяльність заступника начальника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_4 та зобовязано останнього поновити виконавче провадження та здійснити всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, необхідні для виконання вказаного рішення в повному обсязі, у спосіб та порядку, встановленому даним Законом. Тому для встановлення факту заподіяння моральної шкоди у даній справі не потребується якихось додаткових доказів, оскільки достатньо встановлення наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності щодо позивача, порушення його прав. Обставини протиправних дій державного виконавця, встановлені в одній справі не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, обовязок спростування вини покладається на заподіювача шкоди, а не на позивача.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними, а відтак не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_6

Судді: (підпис) ОСОБА_7

(підпис) ОСОБА_8

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.