Справа №475/484/16-ц 24.11.2016 24.11.2016 24.11.2016
Провадження №22-ц/784/2551/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 475/484/16-ц Головуючий у першій інстанції: Єгорова Н.І.
Провадження № 22-ц/784/2551/16 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Лівінського І.В.,

суддів: Коломієць В.В.,Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участі: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2016 року, ухваленого

за позовом

ОСОБА_3 до Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Доманівська РДА), Царедарівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, третя особа - відділ Держгеокадастру у Доманівському районі Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Доманівської РДА, Царедарівської сільської ради Доманівського району про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач зазначав, що з 1 січня 1990 року він був членом КСП колгосп ім. Щорса Доманівського району Миколаївської області. 10 жовтня 1995 року його було звільнено за угодою сторін.

21 лютого 1995 року КСП колгосп ім. Щорса Доманівського району Миколаївської області було видано державний акт на право колективної власності на землю.

Посилаючись на те, що на час розпаювання земель колгоспу працював в ньому та був його членом, він має право на земельну частку (пай), позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 6,29 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Царедарівської сільської ради Доманівського району.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає зміні з наступних підстав.

Так, із трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_3 працював в КСП колгоспі ім. Щорса Доманівського району Миколаївської області та був прийнятий в члени колгоспу в якості тракториста 18 травня 1992 року. Звільнився з колгоспу позивач 10 жовтня 1995 року (а.с. 11).

Відповідно до положень Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, виходячи із записів у трудовій книжці позивача та враховуючи відсутність доказів виключення позивача з членів колгоспу в період з травня 1992 року по грудень 1995 року, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_3 був членом КСП колгосп ім. Щорса в зазначений період.

21 лютого 1995 року КСП колгосп ім. Щорса Доманівського району Миколаївської області було видано державний акт на право колективної власності на землю.

До даного державного акту було додано список членів КСП, які мають право на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що до цього списку ОСОБА_3 включений не був.

Відповідно до п.п.1-2 Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України №720/95), ст. ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та Указу Президента України №720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов, а саме: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

При цьому, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Оскільки спірні правовідносини щодо права на земельну частку (пай) виникли з часу отримання в 1995 році КСП колгосп ім. Щорса державного акту на право колективної власності на землю, то до спірних правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року, в редакції, яка діяла на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 71, 75, 76 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Крім того, згідно ст. 80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Як видно з пояснень позивача, він знав про те, що не був включений в список членів КСП колгосп ім. Щорса, доданого до державного акту на землю, з часу видачі КСП зазначеного вище державного акту.

Отже, строк позовної давності щодо вимог про право ОСОБА_3 на земельну частку (пай) закінчився 22 лютого 1998 року.

За такого, звернення ОСОБА_3 у червні 2016 року з даним позовом про визнання права порушеного в 1995 році, пред'явлено після закінчення строку позовної давності, встановленого ЦК УРСР 1963 року.

Таким чином, підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 є закінчення строку позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову в зв'язку з недоведеністю порушення цивільного права позивача, рішення підлягає зміні в частині підстав відмови в позові відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а саме визначення підстави для відмови в задоволенні позову, якою слід вважати закінчення строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2016 року змінити.

Вважати підставою для відмови в задоволенні позову закінчення строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді В.В. Коломієць

Н.О. Шаманська