Справа № 296/5809/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" жовтня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаним позовом, в якому просять усунути їм перешкоди у користуванні квартирою № 84 у будинку № 3 по вул. Ціолковсього в м. Житомирі та знати з реєстраційного обліку за вказаною адресою ОСОБА_3.

Позивачі в обґрунтування своїх вимог зазначили, що їм на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій зареєстрований відповідач. Тривалий час ОСОБА_3 не проживає у вказаному житловому приміщенні і це перешкоджає їм вільно розпоряджатися своїм майном.

У судове засідання позивачі не зявилися, від них до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги вони підтримують повністю та просять позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, де вказав, що позов визнає і не заперечує проти задоволення позову.

За викладених обставин, суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкають у квартирі АДРЕСА_1, яка, згідно договорів дарування від 23.10.2002 та від 01.09.1998 (а. с. 4-5), належить їм на праві приватної власності.

ОСОБА_3, 02.06.1984 р. н., відповідно довідки адресно-довідкового бюро (а. с. 18), зареєстрований за вказаною адресою, де житло не займає, за користування та комунальні послуги не сплачує, що спричиняє позивачам незручності у користуванні квартирою.

Відповідно акту Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» (вих. № 927 від 09.06.2016, а. с. 8) ОСОБА_3 більше девяти місяців у квартирі АДРЕСА_1 не проживає і житло не займає.

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти.

Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про усунення позивачам перешкод у користуванні квартирою № 84 у будинку № 3 по вул. Ціолковсього в м. Житомирі ґрунтуються на вимогах Закону.

Щодо вимог позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Процедура зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, передбачає попереднє звернення особи до відповідного органу спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації або наявності остаточного рішення суду.

З огляду на це, суд вважає, що зняття відповідача з реєстраційного обліку додаткового судового застереження не потребує, а тому, у задоволенні цієї вимоги відмовляє за передчасністю.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 232, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 Євгенівни та ОСОБА_2 задовольнити частково.

ОСОБА_3, 02.06.1984 р. н., визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 84 у будинку № 3 по вул. Ціолковсього в м. Житомирі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський