АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2470/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Корнієнко Н. В.
при секретаріНаконечній М. М.

прокурора Куліш А.А.

представника відповідачів ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року по справі за позовом керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі державного підприємства «Черкаське лісове господарство» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним державного акту на право власності, зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а :

Черкаська місцева прокуратура в інтересах держави в особі державного підприємства «Черкаське лісове господарство» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним державного акту на право власності, зобов'язання до вчинення дій, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 06 листопада 2007 року № 372 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23 громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 2,3 га за рахунок земель запасу в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 23 громадянам, в т.ч. і ОСОБА_7

В подальшому ОСОБА_7 продала вище вказану земельну ділянку ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу від 14.12.2007 року.

Позивач стверджує, що земельна ділянка передана ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказана земельна ділянка на момент здійснення передачі відносилась до категорії земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство» на підставі матеріалів лісовпорядкування. Тобто вважає, що Черкаська райдержадміністрація порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 32 Лісового кодексу України.

У зв'язку з чим прокуратура просила суд визнати розпорядження Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області № 372 від 06 листопада 2007 року «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту незаконним та скасувати. Визнати недійсним державний акт від 06 грудня 2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га., виданий ОСОБА_7 Визнати недійсним державний акт від 25 грудня 2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га., виданий ОСОБА_8 Витребувати від ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,10 га., що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, на користь ДП «Черкасилісгосп», як земельну лісову ділянку. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки розташованої в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області № 372 від 06 листопада 2007 року «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту. Визнано недійсним державний акт від 06 грудня 2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га., виданий ОСОБА_7 Визнано недійсним державний акт від 25 грудня 2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га., виданий ОСОБА_8 Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,10 га., що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту. Витребувано від ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,10 га., що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, на користь ДП «Черкасилісгосп», як земельну лісову ділянку. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не повністю ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі державного підприємства «Черкаське лісове господарство» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним державного акту на право власності, зобов'язання до вчинення дій, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження, щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для не лісогосподарських потреб. Крім того було порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки. Позов прокурором заявлено в інтересах державного органу без пропуску позовної давності.

Проте колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 06 листопада 2007 року № 372 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23 громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 2,3 га за рахунок земель запасу в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 23 громадянам, в т.ч. і ОСОБА_7

ОСОБА_7 продала вище вказану земельну ділянку ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу від 14.12.2007 року. Спірна земельна ділянка передана ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказана земельна ділянка на момент здійснення передачі відносилась до категорії земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство».

Задовольняючи позовні вимоги прокурора інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство», суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про те, що вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Черкаське лісове господарство» відбулося з порушенням чинного земельного законодавства, зокрема за відсутності у місцевої державної адміністрації повноваження, щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для не лісогосподарських потреб. Крім того було порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, а тому розпорядження №372 від 06 листопада 2007 року про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_7 підлягає до скасування, а державний акт виданий на підставі цього розпорядження ОСОБА_7 підлягає до скасування. Також суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання недійсним державного акту, виданого ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки у ОСОБА_7, скасування державної реєстрації земельної ділянки та витребування її від ОСОБА_8 на користь держави.

. Проте ухвалюючи дане рішення, суд першої інстанції припустився помилки та не звернув уваги, що прокурор звертаючись до суду з даним позовом пропустив строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду з таким позовом виникло у 2008 році, строк позовної давності за цими вимогами сплив у 2011 році, а положення Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» не поширюється на спірні правовідносини у зв'язку з набрання ним чинності після спливу позовної давності. Клопотання про поновлення строку прокурором не заявлено, доказів поважності причин його пропуску не надано, а відтак порушене право ДП «Черкаське лісове господарство» на користування земельною ділянкою не підлягає захисту у зв'язку зі спливом позовної давності.

Представником відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час розгляду справи в суді першої інстанції неодноразово заявлялось клопотання та подавалась заява про застосування позовної давності (а.с. 101).

Також було встановлено, що 22.10.2008 року прокурором Черкаського району витребувано з Черкаської РДА розпорядження райдержадміністрації за друге півріччя 2007 року та поточний 2008 рік, якими проводились виділення земельних ділянок. За супровідним листом за №01-19/1889 від 27.10.2008 року Черкаською РДА направлено копії розпоряджень, якими проводились виділення земельних ділянок в 2007-2008 роках, в тому числі і розпорядження №372 від 06.11.2007 року, яке є предметом оскарження по даній справі.

Листом від 21 травня 2007 року за №470-0 директор ДП «Черкаське лісове господарство» Шиятий І.В. на ім'я голови Черкаської райдержадміністрації повідомив про припинення права користування ділянкою площею 2,4 га та віднесення їх до земель запасу. На підставі даного листа розпорядженням Черкаської райдержадміністрації №199 від 12.06.2007 року право землекористування ДП «Черкаське лісове господарство» було припинено, а сама земельна ділянка була наділена людям, в тому числі і ОСОБА_7 Тому і ДП «Черкаське лісове господарство» ще з 2007 року достовірно знало про порушення свого права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі, яка є предметом перегляду, відповідачами заявлено про застосування позовної давності.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачені винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначені вимоги, на які позовна давність не поширюється. Зокрема, у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу I Закону N 4176-VI пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено. Цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом утратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який утратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Саме з таких міркувань виходить колегія суддів апеляційного суду, застосовуючи наслідки спливу позовної давності, зазначаючи, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яку заявник пропустив без поважних причин в 2011 році. Дія Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки цей Закон прийнято після спливу позовної давності.

Такий висновок колегії суддів апеляційного суду буде відповідати правовій позиції ВСУ України, зробленій ним у постанові від 16 вересня 2015 року по справі №6-68цс15 та у справі №6-3089цс15 від 08 червня 2016 року, правовому висновку Верховного Суду України, зроблений ним у справі №6-2165цс15 від 14 вересня 2016 року..

За таких обставин, так як суд першої інстанції не повно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно застосував норми матеріального права щодо застосування наслідків спливу позовної давності, то рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким прокурору необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог за пропуском строків позовної давності.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року задоволити частково, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі державного підприємства «Черкаське лісове господарство» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним державного акту на право власності, зобов'язання до вчинення дій, відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу його проголошення.

Головуючий :

Судді :