У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Шеремет А.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання -Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересована особа державний виконавець відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Вакульчук Ольга Василівна на дії та бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2016 року скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконними дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Вакульчук О.В. та зобов»язано його прийняти до виконання ухвалу Рівненського міського суду від 26 листопада 2013 року та здійснити заходи, передбачені ст.154 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження», а саме зняти арешт та заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 та земельну ділянку загальною площею 0,0353 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається з земельних ділянок НОМЕР_1 площею 0,0339 га кадастровий номер № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 площею 0,0014 га, кадастровий номер № НОМЕР_4, які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 та зобов»язано державного виконавця направити на адресу скаржника копії документів по вчинених виконавчих діях.

В апеляційній скарзі Рівненський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вказує, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що згідно зі ст.386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Однак суд фактично розглянув скаргу при першій неявці державного виконавця, без з»ясування причин неявки, чим позбавив державного виконавця можливості судового

________________________________________________________________________________

Справа № 569/10179/16-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Ковальов І.М.

Провадження № 22-ц/787/2034/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

захисту, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводить те, що суд визнав незаконними дії державного виконавця Вакульчук О.В. без зазначення яких саме дій і в чому їх незаконність.

Стверджує, що ухвала Рівненського міського суду від 26.11.2013 року не є виконавчим документом в розумінні ЦПК України та в розумінні ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки не визначає жодного примусового характеру виконання. Окрім того, скаржником дана ухвала до виконання не пред»являлась, а лише надавалась до відділу з проханням зняти арешти з майна. В зв»язку з чим, скаржнику була надана відповідь за вих.№ 9979 від 09.08.16 року. Тобто, в даному випадку суд зобов»язав державного виконавця прийняти до виконання ухвалу, яка не є виконавчим документом, а є рішенням суду по справі.

Додатково вказує, що судом зобов»язано державного виконавця Вакульчук О.В. направити на адресу скаржника копії документів по вчинених виконавчих діях, хоча в даному випадку ніяких виконавчих дій вчинено не було.

Також зазначає, що судом не досліджено, що арешт на майно скаржника накладено не тільки державним виконавцем, а і безпосередньо Рівненським міським судом і, як наслідок, в оскаржуваній ухвалі не визначено які саме заборони мають бути зняті державним виконавцем.

Просить скасувати ухвалу та прийняти нову, якою відмовити скаржнику в задоволенні скарги в повному обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу залишити без змін.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що діями та бездіяльністю державного виконавця порушується право скаржника на розпорядження майном, що належить йому на праві власності.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2013 року у справі № 569/7522/13-ц за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» залишено без розгляду.

28.07.2016 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до начальника Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, в якій просив невідкладно зняти накладені ДВС в травні 2013 року арешти та заборони, термін дії яких припився у 2013 році. До вказаної заяви додав оригінал ухвали Рівненського міського суду від 26 листопада 2013 року.

Листом від 09.08.2016 року № 9979 Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області повідомило, що 27.07.2016 року державним виконавцем винесено

постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред»явлення до виконання виконавчих документів становить один рік, якщо інше не передбачено законом. В даному випадку стягувачем пропущено строк пред»явлення виконавчого документу до виконання. Також вказано, що в пред»явленій скаржником ухвалі відсутні будь-які посилання щодо необхідності звільнення майна з-під арешту.

Зі змісту вказаного листа також вбачається, що 30.04.2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконанню ухвали Рівненського міського суду від 29.04.2013 року. Того ж дня винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. 15.05.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

У вказаній нормі не зазначено підстави для постановлення такої ухвали, однак, керуючись принципом змагальності, для цього потрібне відповідне клопотання зацікавленої особи. З власної ініціативи суд цього робити не може.

З доданої до заперечення на апеляційну скаргу ухвали вбачається, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 квітня 2013 року по справі № 569/7522/13-ц заяву ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про забезпечення позову до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та на спірні квартиру НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0353 га за цією ж адресою, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,0339 га 0,0014 га, й які належать на праві власності відповідачу ОСОБА_4, накладено арешт та оголошено заборону на їх відчуження.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 вересня 2013 року ухвалу Рівненського міського суду від 29 квітня 2013 року скасовано. ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Вказана ухвала набрала законної сили та є чинною.

У поданій до суду першої інстанції скарзі ОСОБА_4 вказував, що протиправні дії державного виконавця виразилися в тому, що в порушення ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» ним не прийнято його заяву від 28.07.2016 року та виконавчий документ (ухвалу суду від 26.11.2013 року) до розгляду, а направлено лише інформаційний лист.

Проте, згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Як зазначалося вище, скаржник звертаючись до ДВС, подав ухвалу Рівненського міського суду від 26 листопада 2013 року, тобто ту, якою позов ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було залишено без розгляду.

У зазначеній ухвалі та в ухвалі Апеляційного суду Рівненської області від 30.09.2013 року питання про скасування заходів забезпечення позову не вирішено. Матеріали справи не містять і доказів того, що після постановлення зазначених ухвал судів ОСОБА_4 звертався з клопотанням до суду про зняття арешту з майна.

У ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження " (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено вимоги до виконавчого документа.

У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою.Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Виходячи із норм вказаного Закону, ухвала Рівненського міського суду від 26 листопада 2013 року не є виконавчим документом та не підлягає до примусового виконання.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції, що державний виконавець на підставі отриманої скаржником ухвали суду повинен був зняти арешт та оголошену заборону на відчуження належного скаржнику нерухомого майна.

Відповідно до статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції до скасування.

Керуючись ст.ст. 303,307,312,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області - задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2016 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_4, заінтересована особа державний виконавець відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Вакульчук Ольга Василівна на дії та бездіяльність державного виконавця - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого cуду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: А.М. Шеремет

С.В. Хилевич