Номер провадження: 22-ц/785/5357/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Гірняк Л.А.

суддів: Калараш А.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду від 24.05.2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, прокуратури Одеської області про поділ майна подружжя, зняття арештів та повернення майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

23.05.2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, прокуратури Одеської області в якій просить визнати право особистої власності на грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, що тимчасово вилучені у ОСОБА_4 та знаходяться в прокуратурі Одеської області, та на автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску, що зареєстрований на імя ОСОБА_4; за ОСОБА_4 визнати право власності на зброю, що зареєстрована за ним та перебуває у його користуванні, а також на оптичні прилади, скасувати арешт з автомобіля НОМЕР_1, 2007 року випуску, що накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31.03.2015 року та з грошових коштів: 1065 доларів США, що накладений тією ж ухвалою суду, та з 2000 доларів США, що накладено ухвалою Приморського районного суду від 13.08.2015 року та зобовязати Прокуратуру Одеської області повернути грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, що були вилучені у ОСОБА_4

Ухвалою Приморського районного суду від 24.05.2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, прокуратури Одеської області про поділ майна подружжя, зняття арештів та повернення майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду від 24.05.2016 року та просить направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема посилаючись на те, що спір стосується поділу майна подружжя, який розглядається в порядку цивільного судочинства.

Сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В силу ч.2 ст. 305 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі районний суд виходив з того, що вимоги позивача про зняття арешту з майна відносяться до компетенції суду в якому знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у звязку з чим позовні вимоги не можуть розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Проте повністю з таким судженням районного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

За статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи субєктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобовязання вчинити певні дії, особа має субєктивне матеріальне право на їх задоволення.

Такий правовий висновок зазначено у справі №6-929цс16, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для застосування.

Більше того, відповідно до п.1 абз.2 Постанови №5 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звернулась до суду з трьома вимогами: про поділ майна подружжя , зняття арештів та повернення майна.

Вимоги щодо поділу майна подружжя повязані з належністю майна, а тому відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України розглядаються у порядку цивільного судочинства. За таких обставин районний суд помилково відмовив ОСОБА_3 у заявлених позовних вимогах про поділ майна подружжя.

Що стосується вимог про зняття арешту та повернення майна, судова колегія погоджується з таким судженням суду, що такі вимоги розглядаються у порядку передбаченому ст. 174, 539 КПК України судом, що наклав арешт, чи ухвалив вирок, а тому в цій частині ухвала є такою, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 218, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду від 24.05.2016 року в частині відмови в відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, прокуратури Одеської області в частині позовних вимог про поділ майна подружжя скасувати.

Питання про відкриття провадження по справі передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду на протязі 20 днів.

Судді апеляційного суду

Одеської області: ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_2