Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцева Людмила Іванівна, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 5 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1. Відповідно до нотаріально посвідченого договору від 30 січня 2014 року, ОСОБА_8 і ОСОБА_5 подарували свою частку вказаної квартири відповідачу ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер. Зазначав, що ОСОБА_8 і ОСОБА_5 на час укладання оспореного договору були особами похилого віку, тяжко хворіли, в тому числі і психічно, не розуміли значення своїх дій та не могли ними належним чином керувати. Вважав, що ОСОБА_6 набула вказану квартиру безпідставно, оскільки наведений договір не відповідав внутрішній волі дарувальників, вони не розуміли, що квартира переходить до обдарованого відразу, а не потім, і цим вони позбавляються свого єдиного житла.

Ураховуючи наведене, просив визнати договорі дарування від 30 січня 2014 року недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 5 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріально та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи ОСОБА_4, який не був стороною оспореного договору, у визнанні нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири недійсним, укладеного між ОСОБА_8, ОСОБА_5 та їх внучкою ОСОБА_6, суди вірно застосували положення ст. 229 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дана оцінку відповідно до ст. 212 ЦК України, прийшли до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Судами встановлено, що на момент укладення оспореного договору дарування волевиявлення сторін правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовленим ним. Даний договір у встановленому законом порядку його сторонами не оспорювався.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 5 квітня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 6 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова