Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/864/16-ц

15 листопада 2016 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Битківського Л.М.

з участю: секретаря: Дякун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вони з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. 21 червня 2016 року ОСОБА_2 уклав договір фінансового лізингу № 00377 з ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА», згідно умов якого ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА» зобов'язалася придбати, предмет лізингу трактор моделі «Foton804» та передати його в користування ОСОБА_2 на строк та умовах передбачених договором. Умовами договору визначена вартість предмета лізингу - 470000 гривень.

На виконання умов договору відповідач ОСОБА_2 21 червня 2016 року здійснив перший внесок на рахунок відповідача ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА» - 50 000 грн. Дані кошти за своїм призначеннм були платежем за оформлення договору фінансового лізингу.

Вказані кошти, сплачені відповідачем ОСОБА_2, є спільними коштами подружжя, що підтверджується його заявою та довідками про заробітну плату. Просить постановити рішення, яким визнати недійсним договір фінансового лізингу №00377 від 21 червня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА» та ОСОБА_2, та стягнути з відповідачів в її користь 50 000 грн. сплачених коштів та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. До початку судового засідання подав заяву із клопотанням про здійснення розгляду справи у його відсутності. Заявлений позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Також зазначив, що кошти на оплату зобов'язання за договором він узяв без відома дружини з їх спільних грошових коштів, які вони зібрали за час спільного проживання.

Представник відповідача ОСОБА_3 «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 23 листопада 1991 року (а.с.16). ОСОБА_2 без згоди позивачки, 21 червня 2016 року уклав договір фінансового лізингу № 00377 з ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-Україна», згідно умов якого ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА» зобов'язалася придбати, предмет лізингу - трактор моделі «Foton804» та передати ОСОБА_2 в користування на строк та умовах передбачених договором. Умовами договору визначена вартість предмета лізингу - 470000 гривень.

На виконання умов договору ОСОБА_2 здійснив перший внесок на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА», в розмірі 50 000 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.571451148.1 від 21 червня 2016 року (а.с.12).

Вказані кошти є спільними коштами подружжя. Даний факт підтверджено заявою ОСОБА_2 та довідками про доходи ( а.с.17-18,36).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина, чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчиненим одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до частин 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В матеріалах справи відсутня письмова згода позивача на укладення спірного договору її чоловіком.

При укладенні спірного договору, предметом якого є трактор моделі «Foton804», ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА», не пересвідчилося у наявності у ОСОБА_2 згоди дружини ОСОБА_1 на укладання договору, а обмежилося лише його поясненнями про те, що ним отримана згода від дружини на укладення договору, що зафіксовано в договорі.

Так, в п. 17.3 Договору зазначено наступне: "Якщо Лізингоодержувач одружений(а), цим він (вона) заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення Договору. Підписанням цього договору та Додаитку №1 до нього Лізингоодержувач, який одружений (-а) визнає, що даний Договір укладений в інтересах сімї та предмет Лізингу, який буде придбаний на підставі цього Договору буде використовуватися на потреби сімї " (а.с.12).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА» отримана безпосередньо від позивачки згода усна чи у письмовому вигляді на укладення її чоловіком спірного договору.

При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що при укладенні спірного договору не були дотримані вимоги закону, а тому, він має бути визнаним недійсним з підстав неотримання ТОВ «Лізингова компанія «СОУЛ-УКРАЇНА» згоди іншого з подружжя на укладення за рахунок спільних коштів договору, який виходить за межі дрібного побутового.

Вирішуючи питання про застосування наслідків недійсності договору, суд, з урахуванням положень ст.216 ЦК України, дійшов до висновку, що кошти отримані відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» за недійсним договором, мають бути повернуті іншій стороні договору. Виходячи з того, що ОСОБА_2визнав позов і погодився з тим, щоб їхні спільні кошти були повернуті на вимогу ОСОБА_1, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.

На підставі викладеного, ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, 216, 369 ЦК України, ст. 65 СК України, керуючись ст.ст. 209, 213-215, ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити. Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00377 від 21 червня 2016 року з додатками, укладений між ТОВ «СОУЛ-Україна» та ОСОБА_2.

Стягнути з ТОВ «СОУЛ-Україна» , на користь ОСОБА_1 50000 (пятдесят тисяч) грн. сплачених за договором коштів.

Стягнути з ТОВ «СОУЛ-Україна», та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Богородчанський суд. Особи, які не брали участь у справі можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Битківський Л.М.