Номер провадження: 22-ц/785/4262/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_4 Аграрних Наук України» - «Про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди», за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_4 Аграрних Наук України» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 6 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

01.12.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просила скасувати наказ т.в.о директора підприємства № 1 від 04.01.2016 року про її звільнення з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП (скорочення чисельності працівників) з 04.01.2016 року; поновити її на роботі на посаді свинарки комплексу ДП «ДГ ім. Суворова О.В.»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу (на день подачі уточнення до позову) у сумі 5901,87 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10000 грн.; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що у відповідача, який раніше іменувався «Откормсовхоз ім. Суворова», вона працювала з 02.09.1986 року, а згідно наказу № 123 від 12.09.1995 року на посаді свинарки комплексу з 13.09.1995 року. Наказом т.в.о. директора за № 51 від 04.11.2015 року вона звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП (скорочення чисельності або штату працівників) з 04.11.2015 року. В подальшому наказом № 51-А від 04.11.2015 року т.в.о. директора вищевказаний наказ був відмінений та її попередили, що вона буде скорочена не раніше ніж за два місяці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП (скорочення чисельності працівників). Обгрунтуванням наказів стало скорочення кількості поголівя та раціональне використанням кадрів. Наказ № 51 від 2015 року про своє звільнення позивач оскаржила до суду 01.12.2015 року. Незважаючи на наявність спору у суді, згідно наказу № 1 від 04.01.2016 року вона була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП (скорочення чисельності), як вказано у її трудовій книжці, але з цим наказом, як і з двома попередніми, її ніхто не ознайомлював. Позивач вважає, що при її звільнені було допущено грубе порушення трудового законодавства, а саме: на підприємстві не відбулося скорочення чисельності або штату працівників, штатний розпис не змінювався; не надано інформації до профспілкової організації з обґрунтуванням підстав скорочення; на засідання профкому її ніхто не запрошував, тому вона вважає, що профспілка не надавала згоди на її звільнення; відсутнє повідомлення державної служби зайнятості про заплановане звільнення працівників; відсутнє її попередження особисто про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці; до її звільнення їй не було запропоновано іншу роботу; при прийнятті рішення про її звільнення не враховано факт її переважного права на залишення на роботі.

Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, вважав його безпідставним та надуманим, пояснивши, що 30.10.2015 року, він як т.в.о. директора звернувся до профкому із поданням про отримання згоди на скорочення штату свинарок комплексу у звязку із епідемією африканської чуми свиней та неминучим скороченням поголівя та отримання згоди на звільнення свинарки ОСОБА_3, яка вже отримує пенсію, показники її роботи восени погіршилися і вона не мала переважного права на залишення на роботі перед іншою свинаркою ОСОБА_2, у якої на утриманні двоє неповнолітніх дітей, а показники у роботі набагато кращі. Зазначив, що у них на підприємстві, крім двох «основних», є дві «допоміжні» свинарки, а саме: працівник ОСОБА_5, яка оформлена зоотехніком, та працівник ОСОБА_6, яка оформлена ветлікарем - працюють на комплексі додатково (за заявами) та отримують по пів-ставки свинарки. Така міра вимушена для підприємства, оскільки зарплата зоотехніка та ветлікаря маленька, а таким чином вони заохочують цінні кадри. Вважає, що всі накази, які оскаржує позивач винесені з дотриманням норм чинного законодавства, та жодного порушення трудових прав позивача підприємство не вчинило, а навпаки з нею розрахувалося своєчасно та видало трудову книжку. Просив у позові відмовити повністю.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.04.2016 року позов задоволений частково: скасований наказ директора Інституту сільського господарства Причорноморя НААН України» № 1 від 04.01.2016 року, яким ОСОБА_3 свинарку комплексу, звільнено з роботи на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення чисельності працівників) з 04.01.2016 року; поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді свинарки комплексу ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова Інституту сільського господарства Причорноморя НААН України»; стягнуто з ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова Інституту сільського господарства Причорноморя НААН України» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.01.2016 року по день ухвалення рішення 06.04.2016 року, у сумі 12257,73 грн., а також моральну шкоду, спричинену незаконним звільненням з роботи, у сумі 5000 грн.; допущено до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді свинарки комплексу ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова Інституту сільського господарства Причорноморя НААН України», в іншій частині позову відмовлено та вирішено питання про стягнення судових витрат.

15.04.2016 року ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова Інституту сільського господарства Причорноморя НААН України» подали апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просять рішення суду скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, на незаконність та необґрунтованість рішення районного суду, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Підставами для закриття провадження у справі апелянт вважав те, що згідно до ухвали господарського суду Одеської області від 12.08.2015 року було порушено провадження про банкрутство ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова Інституту сільського господарства Причорноморя НААН України», тому відповідно до п.7 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, зокрема, про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Крім того, одним із доводів незаконності судового рішення, апелянт вважав невірний розрахунок судом середнього заробітку позивача, за час вимушеного прогулу та відсутність доказів для стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково, оскільки районний суд правильно встановив обставини у справі та відповідні ним правовідносини, дійшов до обгрунтованого висновку про необхідність поновлення позивача на посаді. Однак суд першої інстанції невірно розрахував середньомісячну і середньоденну заробітну плату позивача та необгрунтовано стягнув значний розмір моральної шкоди.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_3, 2 вересня 1986 року вона була прийнята на роботу дояркою в бригаду КРС №1 у Откормсовхоз ім. Суворова (колишня назва відповідача), згідно наказу № 174 від 26 серпня 1986 року; 13 вересня 1995 року переведана на комплекс свинаркою наказ № 123 від 12.09.1995 року (а.с.6). За добросовісну працю неодноразово нагороджувалася почесними грамотами (а.с.7-13).

4 листопада.2015 року т.в.о. директора ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова Інституту сільського господарства Причорноморя НААН України» (далі ДП ДГ ім. О.В.Суворова), виданий наказ № 51, в якому зазначено: «У звязку зі скороченням кількості поголівя на комплексі господарства та раціональним використанням кадрів, звільнити ОСОБА_3 - свинарку комплексу, з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП (скорочення чисельності або штату працівників) з 04.11.2015 року. (а.с.5,29).

На зазначеному наказі є запис про те, що ОСОБА_3 була ознайомлена з наказом та категорично відмовилась від підпису про ознайомлення.

1 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, за яким просила скасувати наказ № 51 від 04.11.2015 року та поновити її на посаді свинарки комплексу ДП ДГ ім. О.В.Суворова.

У подальшому, під час розгляду справи, представником відповідача до суду був наданий наказ № 51-А від 04.11.2015 року «Про скорочення чисельності», в якому зазначено: «1. Відмінити приказ № 51 від 04.11.2015 року; 2. У звязку зі скороченням кількості поголівя на комплексі господарства та раціональним використанням кадрів попередити ОСОБА_7, свинарку комплексу, що вона буде скорочена не раніше ніж за два місяця, на підставі ст.40 п.1 КЗпП України (скорочення чисельності працівників)» (а.с.30).

Також, представник відповідача надав до справи персональне попередження ОСОБА_3 про звільнення та акт про відмову ОСОБА_3 (а.с.31), але докази вручення їй такого попередження відсутні.

Відповідно до вимог п.1 ст.40 КЗпП України (далі КЗпП), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: - змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників.

Звільнення при скороченні чисельності або штату працівників є правомірним у разі: реального скорочення чисельності або штату працівників; працівник не має переважного права на залишення на роботі при звільненні працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці; про таке звільнення працівник має бути персонально попереджений не пізніше, ніж за два місяці; працівник відмовився від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації чи роботодавець не мав змоги перевести працівника (з його згоди) на іншу роботу та інших обставин (ст 49-2- КЗпП - порядок вивільнення працівників). Скорочення чисельності або штату працівників в першу чергу проводиться шляхом ліквідації вакантних місць. Підприємство, незалежно від форм власності, не пізніше ніж за два місці повідомляє про скорочення чисельності або штату працівників державну службу зайнятості, та вказує підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення списки фактично вивільнених працівників. Згідно ч.2 ст.42 КЗпП при звільненні за даною підставою переважне право на залишення на роботі мають працівники з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

30 жовтня 2015 року керівник ДП ДГ ім. О.В.Суворова звернувся до профспілки підприємства із подання про надання згоди на скорочення чисельності свинарок на комплексі у звязку із скороченням поголівя свиней. (а.с.33).

Однак, до вказаного подання не додано письмових обґрунтувань необхідності такого скорочення та відсутнє посилання про надання згоди на звільнення позивача.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст.40 КЗпП може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Районний суд правильно вважав та матеріалами справи це підтверджено, що профспілковий орган розглянув подання з порушенням вимог ст. 43 КЗпП, на першому засіданні, без належного повідомлення осіб, посади яких скорочуються, зокрема, ОСОБА_3, не заслухав її на засіданні, не вирішив питання про можливість застосування до неї ст.42 КЗпП, з огляду на те, що вона довготривалий час успішно працює на підприємстві, має високі показники у праці.

Крім того, суд встановив, що на підприємстві було дві штатні одиниці свинарок, які обіймали ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а одну посаду «допоміжну» (по 0,5 ставки) поділено між «допоміжними» свинарками ОСОБА_5 (зоотехнік) та ОСОБА_6 (ветлікар). Отже при скороченні штату мала бути скорочена вакантна посада свинарки, яку обіймали особи «по заявам», що працюють на інших посадах.

У штатному розпису підприємства на 2016 рік передбачено дві посади свинарки, які існували і в штатному розписі на 2015 рік.

4 січня 2016 року директор ДП ДГ ім. О.В.Суворова видав наказ № 1 про звільнення ОСОБА_3 за ст. 40 п.1 КЗпП України (скорочення чисельності працівників) 04.01.2016 року. (а.с. 63).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_3 здійснено з порушенням чинного трудового законодавства України, тому вона має бути поновлена на посаді свинарки, є по суті вірним та відповідають матеріалам справи.

Одночасно, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що районний суд здійснив невірний розрахунок середнього заробітку позивача за вимушеного прогулу.

Обчислення середньоденної заробітної плати визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 8 розділу 1У Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства ( абзац третій пункту 8 розділу 1У Порядку).

Так, згідно довідки № 2 від 29.02.2016 року заробітна плата ОСОБА_3 за розрахунковий період складала разом 6938,58 грн., а саме: в листопаді 2015 року 2817,66 грн., у грудні 2015 року 4120,92 грн.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців на робочі дні: 6938,58 грн.: 53 (число відпрацьованих робочих днів за листопад та грудень) = 130,91 грн.

Звідси, за час вимушеного прогулу з 05.02016 року по 06.04.2016 року середній заробіток за час вимушеного прогулу склав: 130,91 грн. Х 81 день = 10603,71 грн.

Стосовно відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції правильно вважав, що незаконне звільнення позивача із займаної посади спричинило їй моральні страждання, оскільки позивач втратила нормальні життєві звязки і це вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України надає підстави для стягнення моральної шкоди.

При цьому колегія суддів, враховує глибину моральних страждань позивача, принцип розумності та справедливості при визначеності розміру морального відшкодування та її матеріальне становище відповідача і визначає розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд обґрунтовано допустив до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді свинарки комплексу Державного підприємства «Дослідне господарство імені ОСОБА_8 Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_4 Аграрних Наук України» В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує судовий збір за розгляд вимог немайнового та майнового характеру на загальну суму 1461,60 грн. (487,20х3=1461,60 грн.).

Доводи апелянта щодо підвідомчості даного спору господарському суду, оскільки ухвалою господарського суду Одеської області від 12.08.2015 року порушено провадження про банкрутство ДП «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова Інституту сільського господарства Причорноморя НААН України», тому спір підлягає розгляду господарським судом відповідно до ст. 12 ч.1 п.7 ГПК України, колегія суддів вважає помилковими виходячи із таких міркувань.

Відповідно до Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-У1 «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зазначений ОСОБА_5 викладено в новій редакції. Закон набрав чинності 19 січня 2013 року ( за винятком окремих його положень).

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» статтю 12 ГПК України доповнено пунктом 7 в такій редакції: "7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; про сплату податків, зборів (обовязкових платежів); стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, а також визнання недійсними рішень державних органів, повязаних з майновими вимогами до боржника».

На думку колегії суддів наведені зміни до ГПК України передбачають розгляд господарським судом позовів саме про стягнення заробітної плати та позовів посадових та службових осіб боржника.

У даній справі, яка переглядається апеляційним судом, вимоги позивача перш за все повязані з її незаконним звільненням із займаної посади. Також, позивач не є посадовою чи службовою особою боржника.

Отже, районний суд правильно керувався положеннями ст. 15 ЦПК України про те, що до компетенції цього суду у порядку цивільного судочинства підпадають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин.

В решті, доводи апеляційної скарги які колегією суддів вважаються помилковими та такими, що спростовуються наведеними раніше обгрунтуваннями судового рішення.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача щодо незаконності її звільнення є доведеними.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, касування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_4 Аграрних Наук України» - задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 6 квітня 2016 року змінити в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши його з 12257,73 грн. до 10603,71 грн. та зменшити розмір моральної шкоди до 2000 грн.

Зменшити розмір судового збору до 1378 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

15.06.2016 року м. Одеса