Провадження №2/521/5567/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Агафоновій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, третя особа Одеська спеціалізована біржа нерухомості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, третя особа Одеська спеціалізована біржа нерухомості.

В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення в суд, сторона позивача посилалась на ті обставини, що 26 лютого 2000 року між ОСОБА_2, яка діяла від імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 з одної сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений договір №2000.02-1176 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1, загальною площею 42,7кв.м., відповідно до умов якого позивач набула право власності на вказане майно.

Проте, в теперішній час покупець не має можливості розпоряджуватись вказаною квартирою, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. З огляду на факт виконання сторонами усіх істотних умов договору, позивач просила суд визнати правочин дійсним.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявилась, але від особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, але від представника осіб надійшли заяви про відсутність заперечень проти позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності осіб в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Представник Одеської спеціалізованої біржі нерухомості у судове засідання не зявився, біржа повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що 26 лютого 2000 року між ОСОБА_2, яка діяла від імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 з одної сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений договір №2000.02-1176 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1, загальною площею 42,7кв.м., відповідно до умов якого позивач набула право власності на вказане майно.

Договір на момент укладення був зареєстрований на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості під реєстровим №2000.02-1176 від 26 лютого 2000 року, а також право власності набувача за правочином було зареєстроване у встановленому порядку.

Правовідносини між сторонами у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору 26 лютого 2000 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору.

Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Тобто ЦК УРСР від 18 липня 1963 року вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу квартир не встановлював.

З укладеного договору випливає, що суму вартості відчужуваного майна у повному обсязі безпосередньо продавець ОСОБА_2 отримала від покупця, про що свідчить підпис продавця (п.6 договору).

В силу ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію правовідносин, що виникли між сторонами, судом не встановлено неправомірності в діях продавця відносно підстав для відчуження зазначеної квартири. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачем вказаної нерухомості, у звязку з чим права позивача підлягають захисту.

З огляду на викладене, суд визнає договір дійсним, оскільки вимоги діючого на той час цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, враховуючи зокрема фактичне виконання умов договору сторонами та подальшу державну реєстрацію відповідних майнових прав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, третя особа Одеська спеціалізована біржа нерухомості задовольнити.

Визнати договір №2000.02-1176 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1, загальною площею 42,7кв.м., укладений 26 лютого 2000 року між ОСОБА_2, яка діяла від імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 з одної сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, зареєстрований на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості під реєстровим №2000.02-1176 від 26 лютого 2000 року дійсним.

Розяснити учасникам цивільного процесу, що у разі визнання судом договору дійсним, наступне нотаріальне посвідчення такого договору не вимагається.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: