АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5607/16 Справа № 201/3600/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Синенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу компанії «Суффле Негоус СА»

на ухвалу судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2016 року

про залишення без розгляду клопотання компанії «Суффле Негоус СА» про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, -

ВСТАНОВИВ:

«Суффле Негоус СА» (Soufflet Negoce SA) 12 березня 2016 року звернулося до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення (ухвала) іноземного суду.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду - залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року було скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 року клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду - залишено без розгляду на підставі ч.4 ст.394 ЦПК України.

В апеляційній скарзі «Суффле Негоус СА» ставить питання про скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 14 березня 2016 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати з наступних підстав.

Залишаючи подане клопотання без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання не відповідає вимогам ст.394 ЦПК України, зокрема в клопотанні не вірно вказано боржника з значенням його місцезнаходження, а саме: замість «ЮНІГРЕЙН ГРУП ЕлЕлПі (UNIGRAIN GRUP LLP) зазначено ОСОБА_3; до клопотання не було надано засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; до клопотання не було додано офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);у клопотанні не було вказано чи виконувалося вказане рішення раніше, також не було надано документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);в клопотанні не вказано мотивів його подання саме до вказаного у заяві боржника, оскільки зазначений боржник не був стороною по справі, а є уповноваженою службовою особою боржника, якого як і будь-яку іншу особу було попереджено про відповідальність; до клопотання не був доданий документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, і яка не брала участь у судовому процесі, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи».

У повній мірі з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Питання щодо надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду вирішується за місцем проживання або місцезнаходження боржника. Тобто вирішення цього питання відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції та охоплюється дією ЦПК України (ст.392 ЦПК України).

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.2 ст.394 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.394 ЦПК України до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; документ, що визначає в якій частині, чи з якого часу рішення суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); документ, що посвідчує повноваження представника стягувача; засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою, або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України" від 24 грудня 1999 року №12 роз'яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших, поданих сторонами, доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Положеннями ч.6 ст.395 ЦПК України передбачено, що суд, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання.

Відповідно до ст.V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень у визнанні та приведенні у виконання іноземного арбітражного рішення може бути відмовлено у випадку, якщо сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра, або про арбітражний розгляд, або з інших причин не могла надати свої пояснення.

Аналізуючи вказані вимоги процесуального законодавства вбачається, що суд вправі залишити клопотання без розгляду тільки в тому випадку, якщо воно не відповідає вимогам ст.394 ЦПК України.

Але, як вбачається з матеріалів справи, клопотання заявника повністю відповідає вказаним вимогам.

Згідно п.2 ч.2 ст.396 ЦПК України однією з підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є те, що сторона, стосовно якої постановлене рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Тобто посилання в оскаржуваній ухвалі на те, що до клопотання не був доданий документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, і яка не брала участь у судовому процесі, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, є підставою для відмови у задоволенні цього клопотання.

Вказані судом підстави залишення клопотання без розгляду, а саме те, що не вірно вказано боржника з значенням його місцезнаходження, не вказано мотивів його подання саме до вказаного у заяві боржника, оскільки зазначений боржник не був стороною по справі, а є уповноваженою службовою особою боржника, якого як і будь-яку іншу особу було попереджено про відповідальність та до клопотання не був доданий документ, можуть бути підставами для відмови у задоволенні клопотання, після повного та всебічного розгляду справи, проте не можуть бути підставами залишення його без розгляду, оскільки вони не зазначені в ч.3 ст.394 ЦПК України, на що також звертав увагу Апеляційний суд Дніпропетровської області в своїй ухвалі від 04.05.2016 року.

Зазначення про те, що до клопотання не було надано засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання, є помилковим, оскільки в клопотанні іде мова про ухвалу від 24 жовтня 2014 року, яка додана до клопотання та є засвідченою у встановленому порядку.

Крім того, у відповідності з ч.1 ст.395 ЦПК України про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду суд у п'ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Вимоги вказаної норми суд не виконав, не сповістив заявника та боржника у встановленому ст.ст.74-76 ЦПК України порядку про розгляд даного клопотання, позбавивши їх змоги надати належні пояснення чи докази щодо невиконання вказаного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне ухвалу про залишення без розгляду клопотання скасувати, а справу повернути на розгляд суду першої інстанції в новому складі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу компанії «Суффле Негоус СА» - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2016 року - скасувати та направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції в новому складі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: