Провадження № 2/0202/82/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 червня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Величко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про виселення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виселення з квартири. Ухвалою суду від 02 лютого 2015 року було залучено в якості третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Ухвалою суду від 18 грудня 2015 року було залучено в якості третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7 та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 В ході розгляду справи 03 лютого 2016 року позовні вимоги позивачем були уточнені та визначені сторони по справі (т. 2,а.с.43-45). В позовній заяві, в уточненій позовній заяві позивач посилався на те, що вона є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1. Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.05.2014 року, який було укладено з ОСОБА_6. На момент укладання зазначеного договору купівлі-продажу в квартирі окрім продавця квартири, ОСОБА_6, залишався проживати ОСОБА_2. Згідно до п.13 договору купівлі-продажу від 08.05.2014 року ОСОБА_6 зобовязався до 08.05.2014 року зняти всіх зареєстрованих в квартирі осіб та повністю її звільнити. Позивачка разом зі свідками звернулася до відповідача з проханням добровільно звільнити квартиру, він нібито погодився до 21.10.2014 року це зробити квартиру, про що ним було складено розписку, однак в подальшому він не виселився і продовжує проживати в квартирі. Вказала, що колишній власник квартири ОСОБА_6 придбав вищевказану квартиру у ОСОБА_8 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 24. Даний нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири від 13.01.2014 року був укладений від імені ОСОБА_2, по довіреності ОСОБА_8 і право власності на квартиру в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.03.1995 року, згідно якого спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_2. В ході розгляду справи встановлено, що є два свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 10.03.1995 року, із зазначенням в них однакових часу видачі, органу, що їх видав, однак з різним кількісним складом власників спірної квартири. Вважають, що свідоцтво про право власності на житло від 10.03.1995 року, згідно якого спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9, є підробленим з метою незаконного позбавлення її права власності на майно, тобто виготовлене пізніше за часом, ніж свідоцтво, в якому власником квартири вказано одноособово ОСОБА_2, а тому в такому свідоцтві зазначено фіктивні відомості про власників квартири і тому воно повинно бути визнано судом недійсним. Просила суд: виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житла; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 10.03.1995 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10.03.1995 року №3/492, в якому власниками квартири АДРЕСА_2 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_9.

19.05.2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності (т.1, а.с.72-75). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі за зустрічним позовом посилалися на те, що 24 лютого 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі 202/11956/14-к було винесено вирок відносно ОСОБА_8, згідно якого його було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. ст. 190 ч. 3, 358 ч. 4 КК України. Вироком суду було встановлено, що своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_8, діючи за попередньою змовою групою осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, шляхом обману, використовуючи завідомо підроблені документи, придбав квартиру АДРЕСА_3, спричинивши при цьому разом з іншими співучасниками злочину потерпілому ОСОБА_2 майнову шкоду на загальну суму 306 017 грн. Враховуючи обставини справи, зокрема встановлення та доведення протиправного (злочинного) характеру вибуття майна (квартири) з володіння власників, вважають, що у суду є законні підстави для задоволення віндікаційного позову, а саме витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10 березня 1995 року квартира №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А, належала ОСОБА_2 та ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності по 50% в кожного. ОСОБА_9 померла 30 березня 2008 року у віці 84 роки. На випадок своєї смерті ОСОБА_9 залишила заповіт від 20.06.2000 року, у відповідності з умовами якого належну їй частку квартири №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової,14-А, вона заповідала своїм онукам: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах кожному. Заяви про прийняття спадщини якими було подано до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк. Враховуючи те, що спірна квартира зареєстрована за відповідачкою, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 позбавлені можливості зареєструвати своє право власності, а тому просили суд: витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А; визнати за позивачами право власності на квартиру №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А у співвідношенні: за ОСОБА_2 - у розмірі ? частини квартири, за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по ? кожному та зобовязати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати право власності за позивачами.

Ухвалою від 02.06.2015 року була прийнята зустрічна позовна заява та обєднана в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 02 березня 2016 року в якості третьої особи на стороні відповідача за основним позовом, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, було залучено Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив суд позов задовольнити та в задоволенні зустрічної позовної заяви просив суд відмовити.

Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представники підтримали зустрічну позовну заяву та просили суд відмовити в задоволенні основного позову.

Представник відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 просив суд відмовити в задоволенні основного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву.

Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася. Відповідно до заяви просила суд розглядати справу за її відсутності, задовольнити її зустрічну позовну заяву та відмовити в позові ОСОБА_1

Представник третьої особи Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради в судове засіданні не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причину неявки суд не повідомила.

Свідок ОСОБА_10, приватний підприємець, працювала в Агентстві нерухомості «Євросервіс». Розповіла про те, що до її агентства в квітні 2014 року звернулася ОСОБА_1 з проханням підшукати їй квартиру. В неї на стажуванні працювала дівчина, яка і прийняла замовлення ОСОБА_1 та підшукала їй квартиру в інтернеті на сайті з нерухомості знайшовши два оголошення з телефонними номерами, один із яких був міський телефон з іменем ОСОБА_2, а інший телефон посередника ОСОБА_11. Квартира уже тривалий час була на продажі. Вона була присутня при огляді квартири АДРЕСА_4, ОСОБА_2 їм представився і показував квартиру сам. Також був присутній племінник ОСОБА_1, який показував документи на квартиру. Перед укладанням основного договору також укладався попередній договір. Аванс був оплачений. ОСОБА_1 була замовником, а тому вона сплачувала комісійні. ОСОБА_12 і його племінник говорили про те, що після продажу квартири він відїздить в м. Київ, а тому інша квартира йому не потрібна. Була ще раз в квартирі після укладання договору купівлі-продажу. Між ОСОБА_2 і покупцем була домовленість про те, що він квартиру звільнить після виборів. Він писав розписку про те, що зобовязується звільнити квартиру, однак не звільнив. Про кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_13, приватний підприємець. Розповіла про те, що вона проходила стажування у Королько і приймала телефонні дзвінки клієнтів та прийняла телефонний дзвінок ОСОБА_1. Зайшовши в базу даних з продажу нерухомості вона і підібрала квартиру для замовниці ОСОБА_1. Потім вони зустрілися з ОСОБА_11, яка і показувала квартиру. При цьому були присутні ще два чоловіка. Так ОСОБА_2 говорив про те, що він господар квартири та показував її, розказуючи про те, що він відїздить до сестри в м. Київ. З ОСОБА_2 обговорювалася ціна квартири та умови договору. Володимир говорив про те, що продажем квартири займається племінник ОСОБА_1. Вони пішли подумати, а в квартирі ще залишалися інші потенційні покупці. Всю підготовчу роботу за Договором купівлі-продажу квартири здійснювала Королько, оскільки вона лише стажувалася.

Свідок ОСОБА_14, чоловік Королько, розповів про те, що він завжди супроводжує свою дружину при огляді квартир. В квітні він разом з дружиною дивилися квартиру ОСОБА_2, який її показував сам. Початкова ціна квартири була 38 000$, продав за 36 000$. В квартиру їх завела ОСОБА_11, а показував квартиру ОСОБА_2, також був присутній і ОСОБА_14, який приносив документи. Приходив з дружиною ще один раз після укладання договору купівлі-продажу, коли ОСОБА_2 відмовився виселятися. ОСОБА_2 писав розписку про добровільне виселення. Кошти за квартиру передавалися племіннику та ОСОБА_11. При огляді квартири ніщо не викликало ніякої підозри.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_10, ОСОБА_13В, ОСОБА_14, вивчивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження, вважає, що позовні вимоги за основним позовом задоволенню не підлягають, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 13.01.2014 року, укладеним між ОСОБА_8, діючого на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 27 грудня 2013 року за реєстровим №4-2248, від імені та в інтересах ОСОБА_2 продав ОСОБА_6 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_5.

Відповідно до п.3 Договору квартира належить продавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 березня 1995 року Виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10 березня 1995 року №3/492-95, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №105п-139.

08.05.2014 року вказана квартира за договором купівлі-продажу квартири від 08.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16, зареєстрованого в реєстрі №1127, була продана ОСОБА_6 покупцю ОСОБА_1.

Позивачкою за основним позовом ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 з спірної квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.1995 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10.03.1995 року №3/492, в якому власниками квартири АДРЕСА_2 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_9.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім того вона має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 (мати ОСОБА_2), сімя якої складалася із трьох осіб, у 1969 році отримала ордер № 413а, який видано на підставі рішення виконкому Жовтневого району № 545 пар.5 від 10.09.1969 року на право заняття окремої трикімнатної квартири АДРЕСА_6 ( т.3,а.с.7-9).

У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку).

Згідно відомостей про приватизацію, наданих Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, квартира АДРЕСА_6 була приватизована ОСОБА_9 та ОСОБА_2, що підтверджується: заявою ОСОБА_9 про приватизацію квартири АДРЕСА_6; довідкою про склад сімї наймача та займані ним приміщення від 25.02.1995 року; довідкою Дніпропетровського металургійного інституту від 01.06.1995 року; розрахунком площі квартири, що безоплатно приватизується; розпорядженням органу про приватизацію від 10.03.1995 року №3/492-95 про передачу у власність ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_7. ( т.2 а.с. 115-121).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів 10 березня 1995 року на підставі розпорядження №3/492-95 від 10 березня 1995 року квартира АДРЕСА_6 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9, та записано у реєстрову книгу за №105п-139, що підтверджується копією інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_6, яка надійшла з Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т.2, а.с.171-198).

Інших документів, які б підтверджували приватизацію спірної квартири АДРЕСА_8 житлового господарства Дніпропетровської міської ради суду не надано.

Відповідно до Вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2015 року по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001236 від 30.04.2014 року, відносно ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ст.ст.190 ч.3, 358 ч.4 КК України, він був визнаний винним та засуджений.

Згідно з вказаним вироком було встановлено, що ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, маючи злочинний намір придбати право на чуже майно у великих розмірах шляхом обману, у грудні 2003 року разом із ОСОБА_11 від невстановленої особи отримали інформацію про квартиру АДРЕСА_9, що перебувала у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9, яка померла 10 березня 2008 року, залишивши заповіт на своїх онуків. ОСОБА_11 вступила у попередню змову з ОСОБА_8 та ОСОБА_17, розподіливши заздалегідь між собою ролі. Згідно зі своєю роллю ОСОБА_11 повинна була забезпечити наявність підроблених правовстановлюючих документів на квартиру на імя ОСОБА_2, переконати його під приводом підготовки документів для продажу нерухомого майна підписати довіреність на право розпорядження квартирою обвинуваченим ОСОБА_8, який повинен був із використанням підроблених документів, наданих йому ОСОБА_11, продати квартиру ОСОБА_6, який у подальшому, видаючи себе за власника квартири, мав продати її сторонній особі.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 27 грудня 2013 року за місцем мешкання ОСОБА_2 повідомили останньому недостовірні дані, що для продажу квартири їм необхідна довіреність від його імені. ОСОБА_2, не розуміючи злочинного наміру, разом із ними прибув до нотаріальної контори державного нотаріуса ОСОБА_15, де видав довіреність на право розпорядження зазначеною вище квартирою на імя ОСОБА_8

ОСОБА_11, усвідомлюючи, що на підставі цієї довіреності ОСОБА_8 не зможе продати квартиру, оскільки ? її частина належить померлій ОСОБА_9, придбала у невстановленому місці підроблені правовстановлюючі документи на квартиру, а саме свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_2, довідки з БТІ та з КП «ЖЕП №26», які передала ОСОБА_8

Після цього останній, достовірно знаючи, що ОСОБА_2 не є одноосібним власником квартири, діючи умисно, за вказівками ОСОБА_11 13 січня 2014 року прибув до нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_5, де подав завідомо підроблені документи нотаріусу, який зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 Потім, реалізуючи спільний злочинний план, ОСОБА_8 уклав договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_17, згідно з яким продав цю квартиру останньому. При цьому ОСОБА_8, будучи знайомим із ОСОБА_17 усвідомлював, що останній не має можливості купити для себе квартиру, а діє відповідно до вказівок ОСОБА_11 та згідно з відведеною йому роллю, з корисливих мотивів.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, шляхом обману, використовуючи завідомо підроблені документи, придбав право на вищевказану квартиру, заподіявши при цьому потерпілому ОСОБА_2 матеріальної шкоди на загальну суму 306 017 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цей вирок повернено особі, яка її подала. Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_1 не є потерпілою в цьому кримінальному провадженні, а, отже, не має права подавати апеляційну скаргу.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року залишена без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справ про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, для суду обов'язковими є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, з питань, чи мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою.

Так, обставини продажу і перепродажу квартири АДРЕСА_5 були дослідженні судом у кримінальному провадженні у справі №202/11956/14-к, яким встановлено, що ОСОБА_11 придбала у невстановленому місці підроблені правовстановлюючі документи на спірну квартиру на імя одного ОСОБА_2 Обвинувачений ОСОБА_8 достовірно знаючи, що ОСОБА_2 не являється одноосібним власником квартири, надав приватному нотаріусу раніше заготовлені завідомо підроблені документи, що містять недостовірні дані про право власності на квартиру. ОСОБА_8 свою провину у вчинених кримінальних правопорушень визнав повністю, про що і винесено Вирок від 24.02.2015 року.

Суд не може взяти до уваги показання свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_13В, ОСОБА_14, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, видане 10.03.1995 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10.03.1995 року №3/492, в якому власниками квартири АДРЕСА_2 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_9. Приймаючи до уваги обставини, встановлені вищевказаним Вироком суду, суд не вбачає законних підстав для виселення ОСОБА_2

ОСОБА_9 померла 30 березня 2008 року.

Відповідно до заповіту від 22 червня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_18, зареєстрованого в реєстрі за №2-1773, ОСОБА_9 на випадок своєї смерті заповідала належну їй частину квартири №140, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Гулі Корольової, буд.14-А ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у рівних частинах кожному.

Відповідно до спадкової справи №725/08, заведеної 15.07.2008 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною контрою після смерті ОСОБА_9, яка померла 30.03.2008 року, з заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулися: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т.1, а.с.109-143).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_19 від 03 червня 2016 року відмовлено ОСОБА_20, яка діє від імені ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої 30.03.2008 року ОСОБА_9, а саме ? частку квартири, що розташована в АДРЕСА_10 у звязку з тим, що на цей час відсутня реєстрація права власності на зазначену квартиру за спадкоємцем (т.3,а.с.29).

Згідно до ОСОБА_14 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 16062253 від 13.01.2014 року, власником квартири №140 по вул. Гулі Корольової, буд14-А є ОСОБА_6 ( т.2 а.с.88)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 10.06.2016 року за №61176012, власником квартири АДРЕСА_5 відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер:1127,виданий 08.05.2014 року, видавник: ОСОБА_16, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, є ОСОБА_21.

Щодо заявлених позовних вимог позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартири №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А та визнання за позивачами право власності за кожним на ? частку квартири №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А.

Володіння та користування спадковим майном у спадкоємця виникають з часу відкриття спадщини, тому він може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Згідно з правовим висновком Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року по справі № 6-164 цс 12, встановлено, що в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього

Згідно зі ст. 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно зі ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_3, ОСОБА_4 є спадкоємцями ОСОБА_9 за заповітом від 22 червня 2000 року.

Суд вважає, що згідно зі ст. 391 ЦК України позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідно до ст. 392 ЦК України пред'явити позов про визнання ними права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, оскільки спадкодавцю ОСОБА_9 належала на праві власності ? частина спірної квартири, та згідно до спадкової справи позивачі є двома спадкоємцями за заповітом, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню частково в частині визнання за ними права власності на ? частину спірної квартири за кожним та витребування спадкового майна з чужого незаконного володіння .

Щодо вимог позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобовязання Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати право власності за позивачами, то згідно з Законами України від 11 лютого 2010 року № 1878 «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та від 4 липня 2012 року № 5037 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно та запроваджено введення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). При цьому, саме з державною реєстрацію права власності на нерухоме майно пов'язаний момент виникнення такого права на визначені законом об'єкти нерухомого майна.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною першою статті 19 Закону до документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно віднесено рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

На підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно або відмову в такій реєстрації.

Тому рішення суду щодо визнання права власності на майно буде підставою для реєстрації вказаного майна за позивачам та не потребує окремого зобовязання.

Щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_2 про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартири №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А та визнання за ним права власності на ? частину квартиру №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і суд може захистити цивільне право або інтерес.

Згідно зі ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_11 від 13 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_8, діючого на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 27 грудня 2013 року за реєстровим №4-2248, від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено внаслідок вчинення відносно ОСОБА_2 шахрайських дій з боку ОСОБА_8 Однак вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним стороною даного правочину ОСОБА_2 не заявлялась. Суд приходить до висновку, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав щодо витребування квартири та визнання за ним права власності, а тому не вбачає законних підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір від задоволених позовних вимог позивачів за зустрічним позовом в розмірі 749,00 грн.

Керуючись: ст. ст.203,215,228, 317,319,321,330,391,387,388,1218,1219,1299 ЦК України, ст.ст.3,7, 11,15,27, 30,57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про виселення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності задовольнити частково.

Витребувати із чужого незаконного володіння у ОСОБА_1 ? частину квартири 140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової,14-А.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири 140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової,14-А та ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири 140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової,14-А в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, яка померла 30 березня 2008 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 749,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційноїскарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар