Справа №461/6523/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Кахнич С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей (орган опіки і піклування) Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов'язання до зняття з реєстрації дитини,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить зобов'язати відповідача зареєструвати дитину ОСОБА_3 за місцем її фактичного проживання або ж за місцем реєстрації матері ОСОБА_2.

В обґрунтування позову покликається на те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою він фактично проживав із відповідачем під час шлюбу. Відповідач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. За час шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який після народження був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач з березня 2014р. по теперішній час із дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_3. Шлюб між ним і відповідачем розірвано, дитина проживає з відповідачем. З січня 2015 року, він фактично проживає із другою дружиною та сім'єю за адресою: АДРЕСА_4. За адресою: АДРЕСА_1 позивач не проживає близько двох років. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем фактичного проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. На момент подання позовної заяви, син ОСОБА_3 проживає із матір'ю, однак залишається зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позивача заперечила з мотивів безпідставності та зазначила, що задоволення позову суперечитиме інтересам дитини, оскільки у квартирі, власником якої вона є, немає умов для проживання. Просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні відніс вирішення спору на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та долучені до неї документи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,2 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Галицького районного суду м.Львова від 29.09.2014 року /а.с.9-10/. Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після народження малолітній ОСОБА_3 був зареєстрований за місцем фактичного проживання батьків за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.14/, співвласником якої є ОСОБА_1 /а.с.4/.

Також, судом встановлено, що на момент розгляду справи, ОСОБА_1 має іншу сім'ю та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується актом про фактичне проживання від 23.03.2015р. /а.с.13/.

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як встановлено в судовому засіданні, факт реєстрації малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 жодним чином не порушує майнових чи немайнових прав позивача, чого позивач не заперечив. Відтак вимоги позивача не ґрунтуються на нормах Закону та не мають під собою жодного правового підґрунтя.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Дана норма Закону встановлює правило визначення місця проживання дитини.

Цілком безпідставним є посилання позивача на правила

реєстрації місця проживання, затверджені постановою КМУ №207 від 02.03.2016р., оскільки відповідно до ч.1 таких, ці правила лише визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Відповідно до ч.26 Правил, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Як видно з наведеної норми, зняття з реєстрації дитини, яка не досягла 14 років, можливе лише за згодою батьків або одного з них у випадку зняття з реєстрації іншим.

При цьому, норми прописані у згаданих Правилах, на встановлюють жодних обов'язків батьків щодо зміни місця реєстрації дитини у випадку зміни їх місця проживання.

Отож, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до переконання про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки такі не ґрунтуються на нормах Закону, жодним чином не порушуються права позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Стрельбицький В.В.