Справа № 738/1514/16-ц Провадження № 22-ц/795/2021/2016 Суддя у I інстанції Сова Т. Г.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя ОСОБА_1
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

17 листопада 2016 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Онищенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Шкарупи Ю.В.,

позивача ОСОБА_2, представника ПАТ КБ «ПриватБанк»- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12 699 грн. 44 коп., судовий збір 1378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду не є законним через неповне з`ясування судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Посилалась на те, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з неї 12 699 грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором, оскільки вказаної суми заборгованості перед банком вона не мала, а наявна фактично заборгованість складається із заборгованості за кредитом, за відсотками за користування кредитом, пені, комісії, штрафних санкцій, що не було судом розмежовано в оскаржуваному рішенні.

Вказувала, що не мала можливості своєчасно погасити заборгованість за кредитним договором через тяжке матеріальне становище.

Крім зазначеного, відповідач посилалась на порушення судом першої інстанції положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, під час вирішення питання про стягнення з неї одночасно пені та штрафу.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 21.04.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 5 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою (а. с. 8, 9-33).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві (а. с. 8, 9-33).

З матеріалів справи судом першої інстанції було встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Звернувшись до суду з вимогою, позивач посилався на те, що ОСОБА_4 не виконувала зобов'язання з погашення кредиту, через що станом на 31 травня 2016 року за нею утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 12 699 грн. 44 коп., з яких: 3539 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом, 6 879 грн. 49 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1200 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 582 грн. 93 коп. штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того що, відповідачем, в порушення умов кредитного договору, приписів ст. 509, 526, 1054 ЦК України, не було виконано зобов»язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором станом на 31 травня 2016 року в загальній сумі 12 699 грн. 44 коп., яка складається з: 3539 грн. 02 коп. заборгованості за кредитом, 6 879 грн. 49 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1200 грн. заборгованості за комісією, 500 грн. штрафу (фіксованої частини), 582 грн. 93 коп. штрафу (процентної складової)., що у справі підтверджено розрахунком позивача.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, оскільки встановивши наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі положень ст. 525, 526, 530, 612, 629, 1054 ЦК України задовольнив позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача заборгованості перед банком.

Доводи апеляційної скарги про те, що в судовому рішенні зазначено до стягнення лише загальну суму заборгованості, без конкретного визначення її складових, були перевірені апеляційним судом, однак не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду у відповідності з положеннями ч.2 ст. 308 ЦПК України, оскільки апеляційним судом було встановлено, що загальна сума стягнутої з відповідача заборгованості відповідає сумарному підсумку всіх окремих складових заборгованості.

Посилання ОСОБА_2 на порушення судом першої інстанції положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, під час вирішення питання про стягнення з неї одночасно пені та штрафу, не можуть бути взятими до уваги апеляційним судом, оскільки стосовно обставин даної справи, позивачем було поставлено питання про стягнення комісії в сумі 1200 грн як плати за надання банківських послуг за весь період часу у відповідності з Умовами кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, а не пені, як некоректно зазначалось в позовній заяві. Стягнення ж штрафу за порушення строків платежів, було здійснено судом на підставі п.2.1.1.7.6 Умов та правил…з урахуванням його складових, передбачених умовами укладеного між сторонами договору.

За таких обставин, зважаючи на те, що стягнення комісії у даній справі не є видом цивільно-правової відповідальності відповідача, а є платою за надання послуг, одночасне стягнення судом комісії та штрафу за порушення строків здійснення платежів за грошовим зобов»язанням не є порушення положень ст. 61 Конституції України.

Посилання відповідача на неможливість вчасного виконання умов кредитного договору через скрутне матеріальне становище її сім"ї, відповідно до закону не може слугувати підставою для звільнення її від виконання умов договору про сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії за надання банківських послуг, водночас із заявою про зменшення неусойки у вигляді штрафу на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України відповідач не зверталась.

Рішення суду першої інстанції в цілому постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: