Справа № 372/3737/15-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/2428/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 15.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Березовенко Р.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозд Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 24 липня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит в розмірі 45 000, 00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 23 липня 2018 року.

Згідно укладеного договору, відповідач взяв на себе зобовязання погасити зазначений кредит, та відсотки за користування кредитом у встановлені строки.

Банк, діючи у відповідності до вимог ст.ст. 526,1054 ЦК України, виконав свої зобовязання в повному обсязі, видавши відповідачу ОСОБА_2 кредит в розмірі 45000, 00 доларів США.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором між сторонами в день укладення кредитного договору було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме двохкімнатна квартира № 23, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Обухів, пров. Київський, буд. 42.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору.

На підставі викладеного позивач просив суд першої інстанції в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 178822 грн. 04 коп., з яких 170201 грн. 43 коп. сума заборгованості за кредитом; 8620 грн. 61 коп. сума заборгованості за відсотками, звернути стягнення на предмет іпотеки двохкімнатну квартиру №23, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Обухів, пров. Київський, буд. 42, шляхом визнання права власності за позивачем.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано розрахунків заборгованості за кредитним договором та не уточнено позовні вимоги є передчасними та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову виходячи з такого.

Позивачем було подано розрахунки заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2008 року станом на 28 липня 2015 року, станом на 16 листопада 2015 року, станом на 21 грудня 2015 року, які містили в собі всі складові, що підлягають сплаті та підтверджували наявність не погашеної заборгованості.

Відповідно до п. 3.9. кредитного договору при порушенні строків платежів, що встановлені п. 3.1 цього ж кредитного договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків, а позичальник зобовязаний виконати зазначені зобовязання в порядку передбаченому умовами кредитного договору.

Враховуючи наведе та той факт, що виконання основного зобовязання забезпечено іпотекою, банк мав всі правові підстави для звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за Банком.

Зазначене дає підстави вважати, що рішення суду є незаконним, а тому позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2626/0708/88-014, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 45000, 00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 24 липня 2008 року по 23 липня 2018 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором, між ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_2 24 липня 2008 року було укладено договір іпотеки № 2626/0708/88-014-Z-1, згідно з умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру №23, яка знаходиться у Київській області, м. Обухів, пров. Київський, буд. 42.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, що зареєстрований за № 1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_3

21 серпня 2015 року на адресу відповідача ПАТ «Дельта Банк» направило досудову вимогу про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Даним листом боржника попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання даної вимоги у визначений термін.

Станом на 28 липня 2015 року кредитна заборгованість відповідача перед позивачем складає за кредитним договором 178822 грн. 04 коп., з яких 170201 грн. 43 коп. сума заборгованості за кредитом; 8620 грн. 61 коп. сума заборгованості за відсотками.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за банком, оскільки існує суперечливість висновків про вартість іпотечного майна, позивачем не надано копій розрахунків про сплату відповідачем кредитних коштів та розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би включав в себе дані про період виникнення заборгованості, та що представником позивача не було уточнено позовні вимоги, хоча судом неодноразово наголошувалось, про права позивача на уточнення позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 12 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку")

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Частиною 3 указаної статті установлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У пункті 12 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріусу та шляхом позасудового врегулювання відповідно до умов цього договору .

Згідно з п. 12.3.1 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до п.12.3 цього договору та відповідно до ст.37 Закону України "Про іпотеку".

За змістом п.12.3.1 договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку".

Разом з тим ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Дійшовши висновку про відмову в позові з підстав відсутності оцінки предмета іпотеки та належного розрахунку заборгованості, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на вищевикладені положення законодавства уваги не звернув.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, які зазначені вище.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді