Справа № 520/5289/16-ц
Провадження № 2/520/3213/16
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого-судді Луняченка В.О.
при секретарі Нефедової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 за участю третьої особи фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд-
Представник позивача до судового засідання надав заяву, в якій просить в частині позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб тип- вантажний сідловий тягач- Е, марка МАN, модель 26.414, випуску 2000 року реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортний засіб вантажний сідловий тягач Е марка МАN модель 19.414, 1998 року випуску, номер шасі ( кузова рами) WMAT32V660M249429, реєстраційний номер НОМЕР_5 відмовити, в іншій часині позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити і розглянути справу за відсутністю представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не сповістили.
Третя особа ФОП ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Правовідносини між сторонами по справі є цивільне правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 2003 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин та діє на момент ухвалення рішення по справі.
По справі встановлені наступні фактичні обставини.
Відповідно до вимог кредитного договору ПАТ «ПроКредит Банк» повністю і у встановлений строк виконав зобовязання за даним договором, шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника, про що свідчить виписка з рахунку з 07.07.2014 року по 08.07.2014 року (а.с.13).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного Кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
ОСОБА_3 в порушення цих вимог, не виконав зобовязання за кредитним договором, тобто своєчасно не повернув позивачу кредитні кошти і не сплатив відсотки за користування кредитними коштами і ніяких заходів по поверненню заборгованості не вживає.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. А ч.2 загаченої статті встановлює, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Таким чином сума боргу підлягає стягненню з ОСОБА_1, що є поручителем ФОП ОСОБА_3 у зобовязанні з поверненню коштів за Рамковою угодою від 17.02.10 року №FW501.357.
При викладених обставинах суд вважає, що ФОП ОСОБА_3 не виконує умови Рамкової угоди 17.02.10 року №FW501.357, чим завдає позивачеві матеріальну шкоду в розмірі 1872531,78 грн., яка підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_1.
Згідно ст.ст. 25, 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", - Обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.
Відповідно до положень ст. 20 ЗУ «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки.
Відповідно до ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 Закону, якою передбачена і продаж предмета застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем.
Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Відповідно до ст.26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем;
Відповідно до ст. 30 вказаного Закону, обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.
Вирішуючи даний позов, суд враховує вимоги ст. 88 ЦПК України, а саме, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 88, 212 215, 224,226 228, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 611, 612, 1054 ЦК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 за участю третьої особи фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Суддя Луняченко В. О.