Номер провадження: 22-ц/785/3312/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до садівничого товариства «Банківець», масив «Мале-1», третя особа Роздільнянська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Одеській області, про захист прав споживача, припинення протиправної діяльності, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_2, на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03. 03. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

21. 09. 2015 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом від 20. 09. 2015 р. до садівничого товариства «Банківець», масив «Мале-1», третя особа Роздільнянська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС, про захист прав споживача та припинення протиправної діяльності відповідача і просила:

«1. захистити права позивача від забороненої агресивної практики відповідача шляхом визнання вимог відповідача відносно позивача щодо сплати членських внесків незаконними діями, які порушують права споживача.

2. визначити статут відповідача таким, що не відповідає вимогам законів України.

3. визнати діяльність відповідача щодо надання комунальних послуг та господарську діяльність недійсною, яка не відповідає законом України, зокрема ч. 4 ст. 19 Закону України про захист прав споживачів: Агресивною вважається практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції (послуги).

4. Визнати незаконною та скасувати рішення загальних зборів відповідача від 23. 08. 2015 р.».

В обгрунтування позову вказано, що підставою для цього позову є акт від 15. 09. 2015 р. відповідача з посиланням на п. 2.5, 2.7 Статуту відповідача, який було вручено 19. 09. 2015 р. чоловіку позивачки і яким від позивача вимагають сплати членських внесків з 2011 р. під загрозою відключення садового будинку від водо та енергозабезпечення, за які позивачка справно сплачує згідно з показниками лічильників і заборгованості немає, а за Статутом можливо лише виключити з членів товариства за несплату внесків на господарську діяльність, а не відключати громадян від отримання комунальних послуг.

Зазначено, що Закони України «Про обєднання громадян» та «Про власність», які вказані в статуті «Банківця» як правова основа створення та функціонування відповідача давно скасовані і стверджується, що статут СТ «Банківця» не дає законних підстав для діяльності цієї юридичної особи, і, що відповідач зареєстрований як неприбуткова організація, а погрожує припинити постачання тих послуг, які не має право надавати, і в статуті відповідача визначається користування/володіння земельною ділянкою у 3 га, але це не відповідає дійсності оскільки усі ці землі фактично у 1998 р. передані у власність громадян і відповідач повинен був привести свій статут у відповідність до вимог цивільного законодавства: закону № 1987-ІІІ від 21. 09. 2000 р., Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Цивільного кодексу України від 27. 04. 2007 р., але і досі цього не зробив.

Вказано, що наразі садівниче товариство згідно з цілями статутної діяльності займається житловими умовами його членів, а зовсім не садівництвом і терміни сад/садівництво у статуті цього садівничого товариства навіть не згадуються, що суперечить Закону України від 21.09. 2000 р. № 1987-ІІІ та ст. 90 п. 1 ЦК України.

Робиться висновок, що відповідач, вимагаючи сплати внесків в акті не тільки займається самоуправством ст. 356 КК України, і вимагає додатково внесків, відмовляючи споживачу ОСОБА_2 в документуванні обставин, на що саме витрачаються такі внески.

Відмічається, що це тим більше протиправно тому, що ст. 19 Конституції, ст. 14 ЦК України заборонено вимагати від громадян будь-що не передбачене законом і немає закону, який би надавав садовому товариству «Банківець» права вимагати, а у позивачки не має обовязку сплачувати такі внески товариству, а таким способом такими внесками садове товариство ухиляється від сплати податків, які передбачені для господарських взагалі та житлово-комунальних послуг, зокрема, і, що ці вимоги є порушенням ст. ст. 10, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема позивачу відповідач відмовляє в наданні калькуляції збільшення на 100% тарифів плати за воду, яка заднім числом з 1 липня була введена у серпні 2015 р. начебто за рішенням загальних зборів від 23. 08. 2015 р.

Зазначено, що згідно з Законом України про житлокомпослуги рішення щодо підвищення тарифів має приймати лише Нац. Комісія з регулювання комунальних послуг або органи влади, але не зібрання садоводів/амоторів, ще й без калькуляції/обгрунтування підвищення.

В заяві ОСОБА_2 від 11. 11. 2015 р. під назвою «Обгрунтування доказів та змін/доповнень позову згідно других частин ст. ст. 31, 58, 61 ЦПК» додано до позову додатково п. 5: «На підставі ст. 22 Закону про захист прав споживачів: При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, просимо суд про відшкодування маральної шкоди заподіяної позивачу стягнути з відповідача 1000 (одну тисячу грн.)» з посиланням на те, що день народження ОСОБА_3, чоловіка позивача ОСОБА_2 є 16 вересня і цей день припав на середу і тому святкування, на яке змогли б приїхати працюючі родичі, близькі та друзі заздалегідь призначене на вихідний день 20 вересня, але протиправними діями відповідача напередодні святкування 19 вересня 2015 р. садовий будинок подружжя був відключений від води та електрики, внаслідок чого зіпсувалися у холодильнику заздалегідь придбані продукти було унеможливлено святкування, на яке люди були привезені з ОСОБА_4 імениником не обізнаним про заподіяну садовим товариством шкоду і це, а також на цей час не полагоджене «Банківцем» енерго та водопостачання будинку має наслідком моральне старждання позивача та погіршення стану здоровя; зазначені обставини заподіяння шкоди внаслідок зіпсування семейного свята та моральні страждання у звязку з цим та подальшим мешканням у будинку без комунального постачання вважають такими, що не підлягають доказуванню як загально відомі згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 03. 03. 2016 р. частково задоволено позов ОСОБА_2

Визнано незаконним та скасовано рішення загальних зборів Садівничого товариства «Банківець», Мас. «Мале-1» від 23. 08. 2015 р. в частині припинення подачі води та електроенергії на ділянку ОСОБА_2 за систематичну несплату членських взносів та небажання їх сплачувати.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, представника ОСОБА_2, ставиться питання про скасування рішення суду як незаконного та необгрунтованого у частині, якою відмовлено у задоволені вимог позивача та зміну його задовольнивши у повному обсязі усі заявлені позивачем вимоги.

Зокрема, вказується, що порушено вимоги ч. 1 ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справи не інакше як в межах заявлених вимог з посиланням на те, що вимоги позивача перелічені у рішенні, де зазначені для захисту права згідно Законів «Про захист прав споживачів» та «Про житлово-комунальні послуги», але суд вирішив справу на підставі ЦК, ЦПК, Закону «Про громадські обєднання» і рішення суду не дає відповіді на питання щодо вимог позивача і його правового становища відповідно до встановлених обставин та змісту позову; які саме відносини суд встановив наявними між позивачем та відповідачем; та яка правова норма підлягає застосуванню до цих відносин, щоб вважати їх «правовідносинами», тобто відносинами урегульованими правом, вказується, що застосовані судом закони можуть бути застосовані за ст. 9 ч. 8 ЦПК лише якщо спірні відносини не врегульовані законом.

Зазначається, що з рішення суду вбачається припущення суду щодо начебто відсутності у позивачки права на позовні вимоги про визнання статуту і діяльності відповідача такими, що не відповідають законам України, але у рішенні визнається статус позивача як «споживача населеного пункту СТ «Банківець», що дає підстави позивачу предявити вимоги в зазначеній у позові редакції. В підтвердження посилається на те, що згідно з п. 12.4 Правил користування електроенергією, що зазначено у рішенні, у статуті або у договорі садівниче товариство повинно зазначити умови користування та підстави відключення електроустановок споживача і оскільки «населений пункт/СТ «Банківець» монополіст у масиві «Мале-1», іншої особи, через яку можливо придбати електроенергію у цій місцевості немає, відповідач СТ «Банківець» позовні вимоги щодо невідповідності статуту законам (у т. ч. декларація у його перших пунктах дії у відповідності зі скасованими законами) не визнає і з часу позову свій статут у відповідність до законодавства і Правил користування електроенергією (у т. ч. їх п. 12.4) приводити не бажає, договір із споживачем не укладав, то вимоги щодо визнання і статуту «Банківця» таким, що не відповідає закону, у т. ч. щодо відсутності необхідних за Правилами визначень умов постачання електроенергії та її відключення є правовими та коректними. Вважає,що визнання діючого наразі статуту «Банківця» не відповідаючим закону через суд єдина легітимна можливість законного реагування споживача комунальних послуг ОСОБА_2 на протиправні дії постачальника таких послуг/садівничого товариства «Банківець».

Стверджує про наявність підстав для задоволення судом п. 1 позову з посиланням на п. 5 ч. 4 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів» про заборонену/агресивну практику і визнання судом рішення зборів СТ «Банківець» незаконним та таким, що порушує права ОСОБА_2, і на застосування відповідачем оману (п. п. 3, 5 ч. 2 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів») позивача, третіх осіб і навіть суду з посиланням на договір відповідача з «Обленерго» від 05. 05. 2004 р., в якому «Банківець» вказується як «платник податку на прибуток», а за податковим звітом «Банківець» є неприбутковою організацією; на наявність свідоцтва про держреєстрацію СТ «Банківець» 16. 04. 2007 р. і даними, що договір з «Обленерго» укладено 05. 05. 2004 р.; на те, що Статут «Банківця» підписаний лише 2 особами, одна з яких ОСОБА_5 довго хворіє і стовідсотково не була на зборах «Банківця» 23. 08. 2015 р. у с. Мале, а відсутність половини членів виключає можливість ухвалення легітимного рішення товариством «Банківець» і зазначає, що з урахуванням зазначеного не відповідає дійсності і встановлена судом з посиланням на п. 1.1 Статуту кількість членів «Банківця» у 38 осіб тому, що підписів в зазначеній кількості немає на статуті, як це вимагає ст. 87 ЦК і судом встановлено відсутність доказів членства позивачки у товаристві «Банківець» ті інших 36 осіб, підписи яких відсутні на Статуті, у звязку з чим рахувати легітимними рішення зборів відповідача у будь-якій їх частині суд підстав не мав; на наявність з урахування перевірки Роздільнянської податкової інспекції та даних «Банківця» даних про суперечності у використанні членських взносів, що відповідач пояснити не може, але вимагає від позивача ще гроші/внески і, що така не підвласна поясненням витратна діяльність відповідача визнана судом не оманою, а такою, що начебто регулюється Статутом та законами за наявності не приведення Статуту до вимог діючого законодавства; на зазначення у рішенні суду користування позивачем водогіном начебто власності та з території СТ «Банківець», але з документів Держгеокадастру та Держземагенства наявне, що земля СТ «Банківець» ніколи у власність, ані у користування не надавалась, а відповідач самоуправно використовує землю, яка надана ще за радянських часів державній установі Держбанку і в акті податковців зазначено, що у цього товариства нічого інвентаризувати, ані основних фондів (електромережа, водогін тощо), ані товарно-матеріальних цінностей, ані грошей чи цінних паперів.

Вважає, що судом порушені приписи ЦПК щодо рівного ставлення до сторін тому, що численні докази позивача у рішенні не зазначені, а майже усе наповнено посиланням на аркуші справи з невідомо відкіля зявившимися доказами відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_3, представник ОСОБА_2, підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_6, представник Роздільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління юстиції ДФС в Одеській області, залишив розгляд спору на розсуд суду.

Рішення суду в частині визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів Садівничого товариства «Банківець», Мас. «Мале-1» від 23. 08. 2015 р. в частині припинення подачі води та електроенергії на ділянку ОСОБА_2 за систематичну несплату членських взносів та небажання їх сплачувати у даній справі не оскаржується, у звязку з чим в цій частині рішення суду першої інстанції в силу ст. 303 ЦПК України не переглядається в апеляційній інстанції.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання інших осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного позову про захист прав споживача, припинення протиправної діяльності відповідача в частині прохання захистити права позивача від забороненої агресивної практики відповідача шляхом визнання вимог відповідача відносно позивача щодо сплати членських внесків незаконними діями, які порушують права споживача; визнання статуту відповідача таким, що не відповідає вимогам законів України; визнання діяльності відповідача щодо надання комунальних послуг та господарської діяльності недійсною, яка не відповідає законом України, зокрема ч. 4 ст. 19 Закону України про захист прав споживачів; про відшкодування маральної шкоди заподіяної позивачу в розмірі 1000 грн. суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є членом СТ «Банківець», користувалася електричною енергією, яку отримувало СТ «Банківець» від постачальника, без укладення договору і водою з водогону на території СТ «Банківець» і задоволена вимога позивача про визнання недійсним рішення зборів судом, яким порушено права позивача, з недоведеності позовних вимог про стягнення моральної шкоди, і того, що суд не знайшов фактів порушення особистих прав та інтересів позивача, які підлягають захисту в порядку цивільного судочинства в обраний позивачем спосіб.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно зі Статутом садівничого товариства «Банківець», затвердженого загальними зборами садівничого товариства «Банківець» 24. 02. 2007 р. та зареєстрованим Єгорівською сільською радою народних депутатів Роздільнянського району Одеської області 27. 03. 2007 р. за реєстровим № 88-V, зі змінами, садівниче товариство «Банківець» відповідно до Закону України «Про обєднання громадян» є добровільним загальним обєднанням його членів, не відноситься до господарчих госпрозрахункових організацій, від своєї діяльності прибутку не має, утримується за рахунок внесків громадян, членів садівничого товариства «Банківець» (п. 1.2 Статуту), пунктами 2.5, 2.7 цього Статуту визначаються питання щодо членства в товаристві, прав та обовязків його членів, а згідно п. 3.1 Статуту товариство є юридичною особою; власністю товариства є приналежне йому майно, до обєктів загального користування, зокрема, відносяться електрогосподарство загального користування, за винятком відводів до будинків, система водопостачання загального користуванн, за винятком відводів до ділянок (п. 4.3 Статуту).

ОСОБА_2 не є членом СТ «Банківець» і користувалась електричною енергією, яку отримувало СТ «Банківець» від постачальника, без укладання письмового договору і користувалась водою з водогону на території СТ «Банківець».

Як вказано, в рішенні суду першої інстанції у даній справі, у 1998 році позивачка отримала Державний акт на право приватної власності на землю та за рішенням від 04. 11. 2009 р. виконкому Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області 12. 02. 2010 р. отримала свідоцтво про право власності на садовий будинок, розташований в СТ «Банківець» СМ «Мале-1».

ОСОБА_7 протоколу загальних зборів СТ «Банківець» від 23. 08. 2015 по пятому питанню одноголосно було вирішено за несплату членських внесків членом товариства ОСОБА_2 та небажанням їх сплачувати припинити подачу води та електроенергії на ділянку позивачки.

З акту від 15. 09. 2015 р., складеному членами комісії СТ «Банківець», вбачається, що за неуплату членських внесків членом СТ «Банківець» ОСОБА_2 з 2011 р. по 01. 07. 2015 р. згідно п. п. 2.5, 2.7 статуту СТ «Банківець» і відповідно до протоколу зборів СТ «Банківець» від 23. 08. 2015 р. постановлено з 16. 09. 2015 р. припинити подачу води і енергії до повного погашення заборгованості в сумі 640,0 грн.

ОСОБА_7 на відключення від лінії електропостачання СТ «Банківець» ділянки діл. № 40 с. Мале Роздільнянського району від 20. 09. 2015 р., складеного о 18.00 год. комісією, рішенням правління від 20. 09. 2015 р. садовода ділянки № 40 ОСОБА_2 за порушення Статуту СТ «Банківець» на підставі рішення загальних зборів проголосовано про відключення садовода ділянки № 40 ОСОБА_2 від загальної мережі енергопостачання, садовод був неодноразово попереджений і для відключення притягнутий електрик з допуском IV групи

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 03. 03. 2016 р. у даній справі визнано незаконним та скасовано рішення загальних зборів Садівничого товариства «Банківець», Мас. «Мале-1» від 23. 08. 2015 р. в частині припинення подачі води та електроенергії на ділянку ОСОБА_2 за систематичну несплату членських внесків та небажання їх сплачувати, і в цій частині рішення суду не оскаржується і не переглядається.

Вказані обставини справи підтверджені матеріалами справи та не спростовані.

Аналізуючи матеріали справи і позовні вимоги ОСОБА_2 апеляційний суд відмічає, що суттю спору є спірні відносини між позивачем (який не є членом СТ «Банківець») і СТ «Банківець» стосовно користування позивачем електричною енергією, яка отримується СТ «Банківець» від постачальника електроенергіх, і водою з водогону на території СТ «Банківець», внаслідок чого ділянку № 40 ОСОБА_2 на підставі рішення загальних зборів від 23. 08. 2015 р. було відключено від загальної мережі електропостачання.

Разом з тим, в прохальній частині позову ОСОБА_2 про захист прав споживача та припинення протиправної діяльності відповідача(за винятком конкретної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів відповідача від 23. 08. 2015 р., яка задоволена судом першої інстанції, і стягнення моральної шкоди)поставлені вимоги загального характеру: захистити права позивача від забороненої агресивної практики відповідача шляхом визнання вимог відповідача відносно позивача щодо сплати членських внесків незаконними діями, які порушують права споживача; визначити статут відповідача таким, що не відповідає вимогам законів України; визнати діяльність відповідача щодо надання комунальних послуг та господарську діяльність недійсною, яка не відповідає законом України, зокрема ч. 4 ст. 19 Закону України про захист прав споживачів: Агресивною вважається практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції (послуги), які по суті є одночасно і обґрунтуванням незаконності рішення загальних зборів відповідача від 23. 08. 2015 р., яке вже визнанно незаконним та скасовано рішенням суду у даній справі).

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Визнавши незаконним та скасувавши рішення загальних зборів СТ «Банківець», Мас. «Мале-1», від 23. 08. 2015 р. в частині припинення подачі води та електроенергії на ділянку ОСОБА_2 за систематичну несплату членських взносів та небажання їх сплачувати суд першої інстанції захистив вищевказані порушені права позивача з боку відповідача СТ «Банківець», у звязку з чим суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку не відсутність підстав для задоволення інших неконкретизованих загальних позовних вимог ОСОБА_2 стосовно відповідача.

Що стосується відмови суду першої інстанції у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн. за недоведеністю, то в цій частині в апеляційній скарзі не вказується і не наведено доводів, які б спростовували викладене.

Доводи апеляційної скарги стосовно рішення суду у даній справі вищевикладене не спростовують.

При цьому, апеляційний суд вважає необхідним відмітити, що стосовно конкретних суперечностей у відносинах між сторонами будь-який спір може бути ними вирішений в судовому порядку у встановлений законом спосіб, зокрема і з урахуванням способів захисту, визначених Законами України «Про захист прав споживачів» та «Про житлово-комунальні послуги», а також, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 22. 03. 2012 р. № 4572-VI «Про громадські обєднання» громадські організації легалізовані на день введення цього Закону в дію шляхом реєстрації або повідомлення про заснування, не потребують відповідно перереєстрації або повторного подання документів для повідомлення, а статути (положення) громадських організацій мають бути приведені у відповідність із цим Законом протягом п'яти років з дня введення його в дію.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до СТ «Банківець», масив «Мале-1», третя особа Роздільнянська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС, про захист прав споживача та припинення протиправної діяльності відповідача в частині вимог стосовно захисту права позивача від забороненої агресивної практики відповідача шляхом визнання вимог відповідача відносно позивача щодо сплати членських внесків незаконними діями, які порушують права споживача; визнання статуту відповідача таким, що не відповідає вимогам законів України; визнання діяльності відповідача щодо надання комунальних послуг та господарську діяльність недійсною, яка не відповідає законом України, зокрема ч. 4 ст. 19 Закону України про захист прав споживачів: Агресивною вважається практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції (послуги); стягнення моральної шкоди.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_2, відхилити, а рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03. 03. 2016 р.залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_4

ОСОБА_8