АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого: Невідомої Т.О.
суддів: Борисової О.В., Пікуль А.А.
секретар: Дрозд Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,
в с т а н о в и л а :
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове.

Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано наказ № 52-к від 07 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 незаконним.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» з 08 квітня 2015 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2015 року по 02 листопада 2015 року в розмірі 38 668 (тридцять вісім тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 25 коп. (сума визначена без виключення сум на податки, збори та обов'язкові платежі) та моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп., а всього 41 809 (сорок одну тисячу вісімсот дев'ять) грн. 25 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» в дохід держави судовий збір в розмірі 630 (шістсот тридцять) грн. 28 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі піддано негайному виконанню.

В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовуючи її тим, що ухвалюючи рішення 02 листопада 2015 року, апеляційний суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат та не відшкодував позивачу понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 14 850,00 грн., сплачених адвокату МартинюкуЗ.Д., та 3 150,00 грн., сплачених фахівцю в галузі права ОСОБА_1

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи поданої заяви, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для ухвалення у справі додаткового рішення з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно положень ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

Як вбачається з рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року, судом не вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, зокрема, щодо розподілу витрат на правову допомогу.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про практику застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та адвокатом Мартинюком З.Д. було укладено договір про надання правової допомоги (т.1, а.с.64, 65).

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (послуг) до договору про надання правової допомоги від 06 травня 2015 року загальна вартість робіт складає 14 850,00 грн. (т.1, а.с.64 зворот).

06 травня 2015 року ОСОБА_2, на підстав договору про надання правової допомоги від 14 квітня 2015 року сплатила 14 850,00 грн., про що свідчить копія квитанції від 06 травня 2015 року (т.1, а.с.65).

16 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який є фахівцем у галузі права, було укладено договір про надання правової допомоги (т.1, а.с.60, 62).

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 18 червня 2015 року загальна вартість робіт складає 3 150,00 грн. (т.1, а.с.61).

18 червня 2015 року ОСОБА_2, на підстав договору про надання правової допомоги від 16 червня 2015 року сплатила 3 150,00 грн., про що свідчить копія квитанції від 18 червня 2015 року (т.1, а.с.61 зворот).

З матеріалів справи вбачається, що Мартинюком З.Д. було підготовлено позовну заяву, а ОСОБА_1 було підготовлено заяву про збільшення позовних вимог, крім того, ОСОБА_1 брав участь в судових засіданнях 18 червня 2015 року, 02 липня 2015 року, 17 вересня 2015 року, 24 вересня 2015 року, 09 жовтня 2015 року, 23 жовтня 2015 року, 27 жовтня 2015 року та 02 листопада 2015 року (т.1, а.с.76-78, 95-97, 138-139, 154-155, 214-215, т.2,а.с.14, 50-51, 65-66).

За таких підстав, понесені ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 18 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Керуючись ст. ст. 79,88, 220 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Стягнути з Державного підприємства «Національна кіностудія фільмів імені Олександра Довженка» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 18 000,00 (вісімнадцять тисяч) грн.

Додаткове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В. Борисова

А.А. Пікуль