АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1053/15-ц 22-ц/774/716/К/16
Справа № 216/1053/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22ц/774/716/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 20 (III) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Братіщевої Л.А.,

із секретарем Чубіною А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпрообленерго" на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту, але не обліковану електричну енергією,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» звернулось до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту, але не обліковану електричну енергію, внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією для населення (надалі - ПКЕЕН) за період з 15 червня 2011 року по момент виявлення порушення 16 травня 2012 року в сумі 5132,45 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 371,22 грн., інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 1301,73 грн. та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго зазначило, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 є споживачами послуг, які надаються ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго за адресою: м.Кривий Ріг, пров. Економічний, буд.2. 15 червня 2012 року за місцем проживання відповідачів представниками енергопостачальника проведено перевірку дотримання ПКЕЕН, в результаті якої виявлено порушення п. 48 Правил користування електроенергією, а саме: самовільне підключення до мереж без відкриття особового рахунку. За фактом виявленого порушення складено акт Н № Д 013085 від 15 червня 2012 року та нараховано суму заборгованості за період з 15 червня 2011 року по момент виявлення порушення 16 травня 2012 року в сумі 5132,45 грн. Добровільно суму заборгованості відповідачами не сплачено.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2015 року позов ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» задоволено частково, на його користь з ОСОБА_2, ОСОБА_3 стягнуто солідарно заборгованість за спожиту, але не обліковану електричну енергію внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН в розмірі 5132,45 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн., в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На його думку, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних на підставі того, що між сторонами у справі відсутній договір про грошові зобовязання, є помилковим, оскільки передбачене законом право стягувача вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат сторони від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за несвоєчасну оплату завданих ним збитків. Відповідачем не було своєчасно сплачено суму збитків по акту про порушення ПКЕЕН, що, на думку апелянта, є підставою для застосування ст.625 ЦК України.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції представник позивача не зявився, повідомлення суду про час та місце розгляду справи отримав та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідачі по справі також не зявились в судове засідання до суду апеляційної інстанції, повідомлення, направлене за адресою відповідачів, повернуто до суду апеляційної інстанції з відміткою поштового відділення про те, що сплив терміну його зберігання.

Крім того, згідно з листом Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, відповідачі за адресою: м. Кривий Ріг, пров. Економічний, 2 не проживають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1 11 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Статтями 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав і лише одним обовязком добросовісно здійснювати свої процесуальні права та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку зазначених осіб у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго відповідно до Закону України Про електроенергетику та Правил користування електричною енергією для населення (надалі ПКЕЕН), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, постачає електричну енергію споживачам.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 є споживачами Криворізьких міських електричних мереж, відповідно до ЗУ Про електроенергетику, ЗУ Про житлово-комунальні послуги, ЗУ Про захист прав споживачів за адресою: м.Кривий Ріг, пров. Економічний, буд.2.

15 червня 2012 року за місцем проживання відповідачів представниками енергопостачальника у відповідності із п.37 ПКЕЕН було проведено перевірку дотримання ПКЕЕН, в результаті якої було виявлено порушення п. 48 ПКЕЕН, а саме: самовільне підключення до мереж без відкриття особового рахунку.

Факт порушення ПКЕЕН зафіксований актом Н № Д 013085 від 15 червня 2012 року, який підписаний трьома представниками енергопостачальника та самими споживачами (а.с.4).

Згідно з розрахунком розміру відшкодування збитків за актом та протоколом № 47 від 05 липня 2012 року сума збитків, завданих відповідачами, становить 5132,45 грн. (а.с.5-7).

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго посилалось на те, що у зв'язку з порушенням відповідачем п.48 ПКЕЕН, а саме самовільне підключення до мереж без відкриття особового рахунку, позивачу завдано збитки у сумі 5132,45 грн. Крім того, просило суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних у сумі 371,22 грн. та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 1301,73 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» в частині стягнення з відповідачів суми збитків по акту у розмірі 5132,45 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості цих позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

У цій частині рішення суду сторонами не оскаржено, у звязку з чим, на підставі частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., згідно яких під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині стягнення суми збитків по акту про порушення споживачем ПКЕЕН не перевіряє.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 371,22 грн. та збитків від інфляції в розмірі 1301,73 грн., суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі відсутній договір про грошові зобовязання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, договір про надання послуг є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобовязанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11).

Як зазначено в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01 липня 2014 року), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобовязаннями, у яких, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин як грошових зобовязань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13).

Вирішуючи справи зазначеної категорії, слід мати на увазі, що відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обовязок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Таким чином, за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати житлово-комунальних послуг покладають на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК. Ця позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13.

Як убачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідачів на його користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 371,22 грн. та інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 1301,73 грн., нарахованих на суму збитків по акту про порушення споживачами ПКЕЕН. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди, на які відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобовязанням, суд апеляційної інстанції вважає, що підлягають задоволенню й вимоги позивача про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У зв'язку з цим, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів 3% річних від простроченої суми в розмірі 371,22 грн. та інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 1301,73 грн. є помилковим.

При цьому колегія суддів погоджується з розрахунком 3% річних в сумі 371,22 грн. та інфляційних втрат в сумі 1301,73 грн., наведених представником позивача в позовній заяві.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго задовольнити, рішення суду в частині відмови в стягненні 3% річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» 3% річних в розмірі 371,22 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1301,73 грн.

Крім того, у відповідності до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частинах підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем за подання апеляційної скарги в розмірі 267 грн. 96 коп.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2015 року в частині відмови в стягненні 3% річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» 3% річних в розмірі 371,22 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1301,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» в рівних частинах судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_4