Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1109/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Щенюченко С. В.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.06.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24.03.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Державної Казначейської Служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Новомиргородське відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, Новомиргородський відділ Знам'янської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися у суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Державної Казначейської Служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Новомиргородське відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, Новомиргородський відділ Знам'янської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що органом досудового розслідування Національної поліції України Новомиргородського відділу поліції Маловисківського відділу поліції Головного Управління Міністерства поліції в Кіровоградській області відносно них та інших осіб незаконно та безпідставно були порушені 11 кримінальних справ.

Кримінальні справи об'єднанні в одне провадження 09.11.2010 р. реєстраційний № 16-6448.

23.09.2011 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області кримінальна справа була повернута прокурору Новомиргородського району, на додаткове розслідування, що підтверджується постановою суду про повернення справи.

14.03.2012 року постановою слідчого СВ Новомиргородського РВ УМВС кримінальна справа відносно них була закрита у зв'язку з недоведеністю у вчиненні злочинів.

27.08.2012 року постановою прокурора Новомиргородського району постанова слідчого Новомиргородського РВ УМВС України в області від 14.03.2012 року про закриття кримінальної справи № 16-6448 відносно ОСОБА_2 за ст..ст. 198,27 ч.5, 185 ч.2 КК України, ОСОБА_4 за ст..ст. 198,27 ч.5, 185 ч.2 КК України, ОСОБА_3 за ст.. ст.. 27 ч.2 , 185 ч.2 КК скасовано. Кримінальну справу направлено начальнику Новомиргородського РВ УМВС України в області для організації досудового слідства.

15.11.2012 року прокурор Новомиргородського району затвердив обвинувальний висновок відносно позивачів і кримінальна справа № 16-6448 була передана до Новомиргородського районного суду.

Постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2013 року кримінальна справа №16-6448 повернута прокурору Новомиргородського району для проведення додаткового розслідування.

Постановою в.о. начальника СВ Новомиргородського ВП від 29.12.2015 року кримінальне провадження відносно них закрите за ч.1 п.2 ст. 284 КК України.

Позивачі зазначили, що орган досудового розслідування протягом більше 5-ти років і 6 місяців не здійснював досудове розслідування, а прокурор не здійснював контроль за дотриманням законності органами дізнання та досудового слідства і в наслідок цього вони вимушені були протягом всього часу перебування під слідством, оббивати пороги судових, правоохоронних органів та органів прокуратури, тому моральну шкоду обраховують в розмірі 71342 грн. кожному.

Просили суд стягнути за рахунок Державного бюджету України на їхню користь з Державного казначейства України на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури кожному по 71342 грн.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24.03.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що СВ Новомиргородського районного відділу управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Кіровоградській області (надалі СВ Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області) було порушено 11 кримінальних справ:

Кримінальна справа № 16-6448 була порушена за фактом викрадення цукру з конвеєра в приміщенні продуктового цеху головного корпусу ЗАТ «Новомиргородськи цукор» протягом періоду з 17 по 30.09.2010 р. 08.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 відносно ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 стосовно ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 2 КК України та ОСОБА_3 за ст. 27 ч. 5, ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 стосовно ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 2 КК України та ОСОБА_2. за ст. 27 ч. 5 ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 стосовно ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 2 КК України та ОСОБА_2 за ст. 27 ч. 5, ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 стосовно ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 2 КК України та ОСОБА_2. за ст. 27 ч. 5, ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа № 16-6448 стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за ст. 185 ч. 2 КК України була порушена 21.10.2010 р.

Кримінальна справа №16-6448 відносно ОСОБА_2. за ст. 198 ч. 2 КК України була порушена 04.11.2010 р.

Кримінальна справа №16-6448 відносно ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 2 КК України порушена 04.11.2010 р.

Кримінальна справа №16-6448 відносно ОСОБА_9 за ст. 198 ч. 2 КК України була порушена 04.11.2010 р.

Кримінальна справа №16-6448 відносно ОСОБА_10 за ст. 198 ч. 2 КК України була порушена 09.11.2010 р.

09.11.2010 р. вищезгадані кримінальні справи були об'єднані в одне провадження з єдиним реєстраційним номером (а. с. 7-27).

Міра запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання була обрана стосовно позивачів: ОСОБА_2 - 18.10.2010 р., ОСОБА_3 - 17.10.2010 р., ОСОБА_4 - 16.10.2010 р.

Обвинувачення було пред'явлено заявникам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 03.12.2010 р.

Кримінальна справа була повернута судом для проведення додаткового розслідування і знову прийнята до провадження 07.11.2011 р.

Суд першої інстанції зазначив, що за постановою слідчого СВ Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_11 від 14.03.2012 р. провадження у справі було закрите за відсутністю складу злочину.

27.08.2012 р. постановою прокурора Новомиргородського району Кіровоградської області вищезгадана постанова слідчого була скасована та 03.09.2012 р. справа прийнята слідчим до провадження.

Досудове слідство у справі було зупинено 04.09.2012 р., поновлено 22.09.2012 р., зупинено 05.10.2012 р., поновлено 15.10.2012 р.

Постановою в. о. начальника СВ Новомиргородського ВП Маловисківського ВП ГУНП України в Кіровоградській області ГАРАС О.А. від 29.12.2015 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000233 від 25.03.2013 р., було закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 1176 ЦК України

шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду (ч. 1 у редакції, що діяла до прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч. 1 у редакції, що діє після прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2).

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди (ч. 4 у редакції, що діє після прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч. 6).

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. 7).

Згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п. 1 ч. 1 ст. 1 у редакції, що діяла до прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI); незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п. 1 ч. 1 ст. 1 у редакції, що діє після прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину (п. 2 ч. 1 ст. 2 у редакції, що діяла до прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI);

відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті (п. 3 ч. 1 ст. 2);

закриття кримінального провадження за відсутністю події

кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу

кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів

для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей

їх отримати (п. 2 ч. 1 ст. 2 у редакції, що діє після прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Суд першої інстанції зазначив, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч. 5 ст. 4 у редакції, що діяла до прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли

незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову

діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали

моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його

нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових

зусиль для організації свого життя (ч. 5 ст. 4 у редакції, що діє після прийняття Закону України від 13.04.2012 р. N 4652-VI).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 6 ст. 4).

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13).

Суд першої інстанції зазначив, що погоджується із обґрунтованістю заперечень представника відповідача - Прокуратури Кіровоградської області що відповідно до приписів ст. 56 Конституції України, ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» заявники повинні довести як факт заподіяння їм моральної шкоди незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність (органів дізнання), досудового розслідування, прокуратури і суду, так і обґрунтувати її розмір.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачі не надали суду належних і допустимих доказів з приводу завдання їм моральної шкоди внаслідок вищенаведених незаконних дій органів досудового розслідування та визначення її розміру.

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається зі змісту обвинувального акта, що був затверджений прокурором Новомиргородського району Кіровоградської області 22.12.2010 р. та долучений позивачами до позовних матеріалів, під час попереднього (досудового) слідства обвинувачений ОСОБА_2 власну вину в скоєнні злочинів, передбачених ст. 198, ч. 5 ст. 27, ч. 2 185 КК України, визнав повністю; обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 2 185 КК України, визнав частково; обвинувачений ОСОБА_4 власну вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю (а. с. 11-13).

Згідно постанови Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23.08.2011 р. про повернення кримінальної справи № 1-21/2011 р. по обвинуваченню ОСОБА_2 в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185, ст. 198 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, прокуророві Новомиргородського району Кіровоградської області для проведення додаткового розслідування, у судовому засіданні підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_7 власну винуватість визнали повністю, підсудні ОСОБА_3, ОСОБА_4 - частково, а підсудна ОСОБА_9 не визнала себе винною (а. с. 51-54).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до обвинувального акта, що був затверджений прокурором Новомиргородського району Кіровоградської області 15.11.2012 р. та долучений позивачами до позовних матеріалів, під час попереднього (досудового) слідства обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 2 185 КК України, визнав частково (а. с. 34).

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з вимог ч. 4 ст. 1176 ЦК України, фізична особа, яка у процесі дізнання, попереднього (досудового) слідства або судового розгляду шляхом само обмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтвердили у суді, що вони дійсно у процесі попереднього (досудового) слідства шляхом само обмови перешкоджали з'ясуванню істини і цим сприяли незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, вони відповідно до приписів вищенаведеного закону не мають права на відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції зазначив, що відкидає посилання заявників, що вони начебто зізналися у скоєнні інкримінованих злочинів внаслідок застосування до них незаконного насильства з боку співробітників Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області, бо позивачами вказані незаконні дії органів досудового розслідування взагалі не оскаржувалися і тому належні та допустимі докази за цими фактами до суду не подані.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам права.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних , свобод чи інтересів. У випадках встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції не прийняв до уваги матеріали кримінальної справи, а саме, що кримінальні справи проти позивачів були порушені у зв'язку з крадіжками цукру з конвеєра в приміщенні продуктового цеху головного корпусу ЗАТ «Новомиргородський цукор» 30.09.2010 року. Однак слідством не встановлені зазначені обставини. Позивачі стверджували , що цукор з конвеєра в приміщені продуктового цеху вони не крали , а крали тільки дефекат, який знаходився на території цукрового заводу в ямі. На досудовому слідстві вони визнали себе винними у скоєнні крадіжки дефекату , який знаходився на території цукрового заводу в ямі , а не цукру з конвеєра, відповідно це не є сомо обмовою. Проте, що вони здійснювали крадіжку саме дефекату підтверджується постановою про закриття кримінального провадження відносно позивачів. Зазначили, що за таких підстав мають право на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі частково знайшли своє підтвердження.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що факт само обмови матеріалами справи не підтверджується оскільки вбачається, що позивачі по справі під час проведення слідчий дій по кримінальній справі ..№16-6448 давали пояснення в яких визнавали свою вину. В подальшому відповідно до статті 63 Конституції України відмовились від дачі пояснень.

Відповідно до ч. 4 ст. 1176 ЦК України, фізична особа, яка у процесі дізнання, попереднього (досудового) слідства або судового розгляду шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Тобто потерпілому може бути відмовлено у відшкодуванні завданої шкоди, якщо він сам у процесі дізнання, попереднього (досудового) слідства або судового розгляду здійснював само обмову і тим самим перешкоджав з'ясуванню істини,а саме сприяв незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному затриманню тощо.

Самообмова визначається, як свідомо неправдиві свідчення підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, які вони дали з метою переконати органи досудового слідства і суд у тому, що саме вони вчинили злочини, хоч насправді їх не вчиняли. Самообмова виражається у показаннях обвинуваченого, які зафіксовано у протоколі допиту. Слід зазначити, що не є само обмовою відмова особи від давання показань або умовчання про обставини, які виправдовують її. Вина обвинуваченого, який застосовує само обмову, може виражатися лише в умислі.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту п'ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди проводиться у разі . коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування , прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові , призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків , вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіянні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачення позивачам у кримінальній справі №16-6448 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 185 КК України пред'явлено 21.10.2010 року, а 14.03.2012 року кримінальну справу закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України( в редакції 1960) р.

В подальшому, а саме 27.08.2012 року постанову слідчого про закриття кримінальної справи прокурором Новомиргородського району скасовано і лише 18.102012 р. позивачам пред'явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України. Після повернення Новомиргородським районним судом кримінальної справи для проведення додаткового розслідування 25.03.2013 року внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000233, однак у даному провадженні про підозру позивачам не повідомлялось, а вже 29.12.2015 року в.о. начальника СВ Новомиргородського ВП Маловиськівського ВП ГУНПУ Країни в Кіровоградській області винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі не надали жодних доказів на підтвердження того , що під час перебування під слідством зазначені обставини призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ними своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Посилання на те, що в наслідок порушення проти них кримінальної справи вони вимушені були звільнитись з роботи не є належним доказом, оскільки з пояснень самих позивачів вбачається , що звільнення з роботи відбулось за власним бажанням. Докази того, що звільнення відбулось під будь яким тиском в матеріалах справи відсутні

Посилання позивачів , що під час слідства вони переносили страждання у зв'язку з незаконним притягненням їх до кримінальної відповідальності не знайшли свого підтвердження, оскільки доказами можуть бути будь які фактичні дані, на підставі яких визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин , що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показами свідків, висновками експертів, письмовими доказами(медичними довідками, висновками,). В матеріалах справи будь які докази на підтвердження зазначених обставин відсутні.

Крім того доводи позивачів спростовується матеріалами справи , зокрема обставинами які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, яке оголошувалось в суді апеляційної інстанції та доводами викладеними в апеляційній скарзі з якої вбачається, що позивачі визнають факт того , що здійснили крадіжку , тобто зробили кримінальне правопорушення, однак не погоджуються, з висновками досудового слідства , що предметом крадіжки був саме цукор з конвеєра. Зазначають , що визнавали себе винними у крадіжці саме дефекату , який знаходився на території цукрового заводу.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини, можливо зробити висновок, що позивачам під час перебування під слідством по справі №16-6448 була заподіяна моральна шкода і зазначена шкода підтверджується належними доказами не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи не в повному обсязі встановив дійсні обставини справи , що як наслідок вплинуло на висновки суду які не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. 4 ст. 309 ЦК України зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволені позову відмовити у зв'язку з необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24.03.2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Державної Казначейської Служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Новомиргородське відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, Новомиргородський відділ Знам'янської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок сторін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: