Провадження № 22-ц/779/1069/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника позивачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Івано-Франківська міська рада, Реєстраційна служба Івано- Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області про припинення права власності на житловий будинок, внаслідок його знищення за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 березня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 березня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Івано-Франківська міська рада, Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області про припинення права власності на житловий будинок, внаслідок його знищення.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 (1/6 частки), ОСОБА_3 (1/6 частки), ОСОБА_4 (1/6 частки), ОСОБА_5 (1/2 частки) на житловий будинок №38 по вул. Бориславській в м. Івано-Франківськ.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 487,2 гривень кожному.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1000 гривень витрат на правову допомогу, 695,1 гривень за виготовлення довідки про технічну характеристику та наявність зареєстрованого права. В іншій частині відмовлено.

Апелянт не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про припинення права власності за позовом позивачів суд першої інстанції не встановив суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору по суті, а саме чи належить співвласникам спірний житловий будинок на праві спільної сумісної чи часткової власності, чи є майно виділеним чи ні. Згідно договору дарування ОСОБА_5Й належить 1/2 частина житлового будинку з виділення окремої квартири №1. Позивачам на праві спільної власності належить окрема квартира №2. Для обслуговування своєї 1/2 частини будинку апелянту передану у приватну власність окрему земельну ділянку.

Апелянт зазначає, що позивачі не є власниками його окремо виділеної частки майна у вигляді квартири №1, а тому ними безпідставно заявлена вимога про припинення права власності ОСОБА_5

Також, оскільки позивачі не є власником частки майна апелянта виділеної в окрему частку, їх вимоги про припинення права власності на чуже майно у зв'язку з його знищенням не підлягають задоволенню.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову щодо припинення його права власності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 30/10/2015 р. домоволодіння по Бориславській 38 в м. Івано-Франківськ складається з житлового будинку, сараю, вбиральні, ворота, огорожа. В будинку частково залишились зовнішні стіни, відсутні підлоги, перекриття, вікна, дах. Стіни веранди, підлога, вікна, двері, перекриття, дах пошкоджені вогнем.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить кожному на праві власності по 1/6 частині в спірному будинку.

Відповідно до Державного акту від 25.10.2012 р. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0316 га по вул. Бориславська, 38 в м. Івано-Франківську.

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.06.2005 року, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0093 га по вул. Бориславська, 38 в м. Івано-Франківську.

Позивачі звернулись до реєстраційної служби м. Івано-Франківська із заявою про припинення реєстрації права власності на спірний будинок у зв`язку з його знищенням.

Відповідно до ст.ст. 346, 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення.

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Так, в ст. 391 ЦК України вказано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

В ст. 380 ЦК України вказано, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Руйнування житлового будинку, доведення його до стану непридатності до використання за цільовим призначенням свідчить про припинення існування відповідного об`єкту цивільних прав.

Позивачі в суді довели про те, що частина будинку, яка перебувала у володінні відповідача знищена повністю.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що припинення права власності на його частку в будинку порушує його право на користування приватизованою ним частину земельної ділянки. Однак, колегія суддів вважає, що такі доводи є надуманими, оскільки його право власності на земельну ділянку площею 0.0093 га не припиняється і існуватиме і надалі.

Не відповідають зібраним у справі доказам і доводи апелянта щодо того, що частка у спірному житлі була виділена у окрему квартиру. Доказів, які б стверджували про таке, відсутні у матеріалах справи і такі доводи спростовані довідкою Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 30.10.2015 року, у якій зазначено тільки частки співвласників у спірному домоволодінні.

Крім цього відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень » державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень » розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі знищення обєкта нерухомого майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 323 ЦК України вказано, що ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач зобов`язаний разом з позивачами здійснювати утримання спірного майна. Знищення спірного будинку та частини майна, яка відповідно до згоди сторін перебувала у володінні відповідача є обставиною припинення права позивачів та відповідача на спірне майно.

Позивачі вправі звернутися до суду із позовом про припинення права на будинок, який фізично знищено.

Так само сторони зобов`язані повідомляти орган реєстрації речових прав про знищення спірного будинку для припинення речових прав на знищений будинок. Вказані дії відповідача є формою зловживання відповідними правами, що призвело до порушення прав позивачів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7