АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року по справі за позовом Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач звернувся із позовом до відповідача, уточнивши який зазначив, що 30 січня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № КВ-2/0049/08/321*, за яким відповідач отримала кредит 15000 грн. та зобов'язувалась повертати кошти на протязі 36 календарних місяці та сплачувати відсотки за узгодженим графіком платежів (додаток №1 до договору). При укладенні кредитного договору сторони домовились про зміну позовної давності до 10 років і за прострочення повернення кредитних коштів була встановлена відповідальність у вигляді пені в розмірі 1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за даним кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 12 лютого 2016 року склала 228 410,84 грн., з яких:

- 10240,56 грн. - залишок боргу за тілом кредиту;

- 23414,31 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 194 755,97 грн. - заборгованість по пені за прострочення платежів. (а.с.2-3, 76-77)

Відповідач проти позову заперечувала, заявила про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені і просила задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 8040,56 грн. заборгованості за тілом кредиту та 848,43 грн. відсотків по кредиту, а також зазначила, що з її боку відсутня вина в порушення умов кредитного договору, оскільки з грудня 2010 року філії та представництва КС «Перше Кредитне Товариство» у місті Києві зникли, а розрахункові рахунки були заблоковані, що унеможливило здійснювати платежі згідно з графіком визначеним у додатку №1 до кредитного договору № КВ-2/0049/08/321* від 30 січня 2008 року. (а.с.33-36, 52-54)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Перше Кредитне Товариство» заборгованість за кредитним договором в розмірі 31196,13 грн., в решті позову відмовлено. (а.с.83)

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просила рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заперечення проти позову та дійшов помилкового висновку по справі. (а.с.86-90)

Скарга від КС «Перше Кредитне Товариство» на рішення суду першої інстанції не надходила.

В судовому засіданні ОСОБА_1, її представник - ОСОБА_2 підтримали скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. (а.с.126-128)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі N 6-160цс14 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1085цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між КС «Перше Кредитне Товариство» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № КВ-2/0049/08/321*, за умовами якого Кредитодавець надав Позичальнику кредит в сумі 15000,00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою 0,132 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що складає 48.18% (0.132 % х 365 дн.)річних. (а.с.4)

Відповідно до п. 3.3 кредитного Договору, сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі та в строки згідно Додатку №1 до цього договору. (а.с.5)

За змістом п.6.1.1 вказаного Договору, КС «Перше Кредитне Товариство» зобов'язалось в десятиденний строк письмово повідомляти Позичальника про зміни місцезнаходження, а також інші обставини спроможні вплинути на виконання зобов'язань за цим договором.

За пунктом 9.4 цього Договору, у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежів.

За положеннями п. 9.5 кредитного Договору, ОСОБА_1 у випадку прострочення сплати чергового платежу більш ніж на один місяць, незалежно від причин прострочення, була зобов'язана повернути кредитору всю суму кредиту, нараховані проценти і пеню.

При погашенні заборгованості перед кредитодавцем, в першу чергу сплачується нарахована пеня, потім - нараховані проценти, а залишок платежу відноситься на зменшення суми кредиту (п. 9.9 вказаного Договору).

За п. 12.7 кредитного Договору, сторони погодили, що до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього Договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 років. (а.с.4)

Відповідачка не заперечувала порушення умов Договору несплатою чергового платежу з грудня 2010 року, тому з урахуванням положень п. 9.5 кредитного Договору, у січні 2011 року мала б усунути порушення або повернути всю суму кредиту, нараховані проценти і пеню.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 визнала факт отримання нею від позивача кредитних коштів за вищевказаним договором та заборгованість 10240.56 грн. залишку боргу за тілом кредиту, що підтверджується журналом та звукозаписом судового засідання. (а.с.125)

Оскільки сторони погодили, що до правовідносин, пов'язаних з виконанням цього Договору, зокрема за погашенням позичальником заборгованості по сплаті чергових платежів, процентів, та пені, застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 років, що відповідає положенням ст. 259 ЦК України, колегія суддів відхилила посилання апелянта на застосування трирічного строку за вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами та річного строку щодо стягнення пені.

Обов'язок боржника ОСОБА_1 сплатити заборгованість, розрахунки такої наведені районним судом в сумі 10 240.56 грн. залишку боргу за тілом кредиту, 20855,57 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, передбачені і відповідають змісту п.п. 2.1-2.2, 3.1-3.4, 9.4-9.11 укладеного кредитною спілкою і ОСОБА_1 кредитного договору від 30 січня 2008 року № КВ-2/0049/08/321*.(а.с.4-5)

При цьому, районним судом зменшено заявлену позивачем суму процентів до 20 855.57 грн. та на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір нарахованої пені до 100 грн.

Позивач таке рішення районного суду не оскаржував.

Об'єктивних доказів неможливості виконання позичальником обов'язку своєчасного повернення кредитних коштів саме з вини кредитодавця, у т.ч. через блокування банківських рахунків останнього, до суду не надано і судом таких не встановлено. При цьому за Додатком № 1 до кредитного Договору сторони погодили можливість погашення заборгованості позичальником через банк, кредитодавцем в Договорі були зазначені розрахунковий рахунок та найменування Банку, призначення платежу. (а.с.4-5)

Тому колегія суддів відхилила посилання відповідачки на неможливість виконання нею зобов'язань щодо погашення заборгованості.

Отримані судом докази колегія суддів визнала достатніми для правового висновку по справі.

Наведені відповідачкою доводи не можуть бути визнані підставою для її звільнення від зобов'язань за укладеним нею кредитним договором, тому колегія суддів відхилила доводи відповідачки про припинення усіх кредитних зобов'язань.

Колегія суддів апеляційного суду забезпечила реалізацію права ОСОБА_1 на перегляд законності оскаржуваного рішення, проте власного розрахунку заборгованості або доказів погашення такої на час ухвалення оскаржуваного рішення районним судом відповідачка ОСОБА_1 не надала. Інших передбачених законом підстав для зменшення розміру заборгованості не встановлено

Районним судом не вирішено питання стягнення судового збору на користь держави, проте вирішення такого можливе в порядку ст. 220 ЦПК України.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевської

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/6222/2016

Унікальний номер 755/15609/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Марцинкевич В.А.

Доповідач Левенець Б.Б.