Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/1520/16 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
Провадження № 22-ц/778/2580/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01 листопада 2008 року помер батько сторін по справі ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина у складі 1/4 частини квартири № 79 будинку № 19, що знаходиться в м. Запоріжжі по вул. Вороніна (1/6 частини належала спадкодавцю на підставі свідоцтва №12323 про право власності на житло від 06.03.2001р. та 1/12 частини - на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2007 року по справі № 2-1680/2007, яким визнано рівними долі співвласників квартири № 79 будинку № 19, що знаходиться в м. Запоріжжі по вул. Вороніна, які складають по 1/6 частки за кожним, та визнано право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 (яка померла 05.09.2003р.) по 1/12 частки вказаної квартири за ОСОБА_5 та ОСОБА_3А.).

Сторони по справі є спадкоємцями першої черги за законом вказаного майна, інших спадкоємців першої черги немає.

Вона згідно зі ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину у встановлений законом строк, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем у вищевказаній квартирі, заяв про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавала.

09 листопада 2015 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 була заведена спадкова справа № 27/2015, номер у спадковому реєстрі 58182361.

19 січня 2016 року позивач подала до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 1/8 частини квартири АДРЕСА_1.

При оформленні права на спадщину виявилося, що спадкодавець за життя не встиг належним чином оформити право власності на майно (не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на 1/12 частини вказаної квартири згідно рішенню Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2007 року по справі № 2-1680/2007), що є предметом спадщини, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, у звязку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

На підставі зазначеного просила визнати за нею право власності на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після громадянина ОСОБА_5, який помер 01 листопада 2008 року.

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом, в якому зазначив, що 01 листопада 2008 року помер його батько ОСОБА_5

Після його смерті відкрилася спадщина у складі 1/4 частини квартири № 79 будинку № 19, що знаходиться в м. Запоріжжі по вул. Вороніна.

Він згідно зі ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину у встановлений законом строк, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем у вищевказаній квартирі, заяв про відмову від спадщині: до нотаріальної контори не подавав. 21 березня 2016 року подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 1/8 частини квартири АДРЕСА_1. Але при оформленні права на спадщину виявилося, що спадкодавець за життя не встиг належним чином оформити право власності на майно, а саме не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на 1/12 частини вказаної квартири згідно рішенню Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2007 року по справі № 2-1680/2007, що є предметом спадщини, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, у звязку з чим змушений звернутися з даним позовом до суду.

На підставі зазначеного просив первісний позов задовольнити, визнати за ним право власності на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після громадянина ОСОБА_5, який помер 01 листопада 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду, яким її первісний позов та зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду, яким первісний позов ОСОБА_3 та його зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва № 12323 від 06 березня 2001 року квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5Г, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 8).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2007 року за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання долей у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнано, що долі ОСОБА_5Г, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, яка померла 05.09.2003 року, є рівними та складають по 1/6 частині квартири АДРЕСА_3. Визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_3 такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, яка померла 05.09.2003 року. Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/12 частині квартири АДРЕСА_3 за порядком спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 05.09.2003 року (а.с. 9-10).

01.11.2008 року ОСОБА_5 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

09 листопада 2015 року ОСОБА_3, а 09 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті їх батька ОСОБА_5

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округа від 19.01.2016 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з ненаданням спадкоємцем правовстановлюючого документа на спадкове майно, належне спадкодавцю, постановою нотаріуса від 21.03.2016 року ОСОБА_4 також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих самих підстав, що і ОСОБА_3 (а.с. 28,30).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_3, ОСОБА_4 не було перешкод в отриманні копії рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2007 року, яке є правовстановлюючим документом, засвідченої в установленому порядку, безпосередньо в суді, та надання його нотаріусу, позивачем за первісним позовом, а також за зустрічним позовом не доведено, а ОСОБА_4 спростоване те, що право ОСОБА_3 на отримання спадщини після смерті ОСОБА_5 оспорюється або не визнається відповідачем ОСОБА_4, а у позивача зявились відповідні підстави для захисту такого права в судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

З копії спадкової справи №27/2015 після ОСОБА_5, померлого 01 листопада 2008 року, вбачається, що нотаріусу було надано копію рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2007 року.

Оскільки право власності за ОСОБА_5 не було зареєстроване спадкодавцем за життя, тому нотаріус не міг оформити право власності за спадкоємцями, так як, відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 p. № 1878-VI державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до п.1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили (ч.5 п.1. ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

На момент ухвалення вищевказаного рішення суду право власності на нерухоме майно підлягало реєстрації органами БТІ, яке також не було реалізоване спадкодавцем.

Так як спадкодавець за життя не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на спірну квартиру згідно рішенню Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2007 року по справі № 2-1680/2007, сторони вимушені оформлювати своє право власності в порядку спадкування в судовому порядку.

Суд першої інстанції не дав належну оцінку вказаним обставинам, що призвело до винесення рішення, що суперечить закону.

Висновки суду першої інстанції про звернення сторін до суду при відсутності спору з метою ухилення від сплати обов'язкових платежів при оформленні спадкових прав не вмотивовані та ґрунтуються на припущенням, що є недопустимим.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після громадянина ОСОБА_5, який помер 01 листопада 2008 року, та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після громадянина ОСОБА_5, який помер 01 листопада 2008 року підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після громадянина ОСОБА_5, який помер 01 листопада 2008 року.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 за право власності на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після громадянина ОСОБА_5, який помер 01 листопада 2008 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: