Справа № 460/2011/15 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/3461/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю позивача ОСОБА_2. , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про повернення сплачених аліментів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 03 брезня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про повернення переплати сплачених аліментів.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, постановлене з порушенням норм матеріалього і процесуального права.

Вважає, що суть рахункової помилки позивача полягає в тому, що він не знав і не міг знати про початок стягнення з нього аліментів на утримання дитини, починаючи з грудня 2013 року у примусовому порядку. Помилково здійснив відповідне нарахування платежу на користь відповідача, що призвело до переплати суми аліментів на утримання дитини за грудень 2013 року в розмірі 1547, 75 грн.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення по справі з порушенням вимог ч.3 ст.212, ч.1,ч.3 ст.213, ч.1п.3 ст.215 , ч.3,4 ст.60 , ст.10 ч.3 ЦПК України.

У своїй сукупності отримані судом докази безперечно доводять юридичний факт визнання відповідачем свого зобов»язання щодо повернення позивачеві зазначеної суми переплати аліментів на утримання дитини за грудень 2013 року, а відтак підтвердженням визнання безпідставності отримання цих коштів та неправомірності своїх дій пов»язаних з їх неповерненням позивачеві. Відповідно, неврахування цих доказів та не надання їм належної оцінки спричинили прийняття необгрунтованого рішення по справі.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та стягнути з відповідача на його користь судові витрати, пов»язані з явкою до суду.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі бувше подружжя. Шлюб між ними був зареєстрований 09 листопада 2007 року у відділі РАЦС Шевченківського РУЮ м.Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20 листопада 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Від спільного подружнього життя у сторін по справі народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.03.2013 року зміненого рішенням колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 30.05.2013 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини-сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від заробітку (доходу), але не менше як тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2012 року і до 18.09.2027 року ( до досягнення дитиною повноліття).

Із пояснень позивача та представлених доказів встановлено, що з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, позивач в добровільному порядку через міжнародну систему грошових переказів «Avers» перераховував на ім»я відповідачки грошові кошти на утримання неповнолітньої дитини.

19 грудня 2013 року позивач ОСОБА_2 переслав черговий платіж - аліменти на дитину за грудень 2013 року в сумі 1547,75 коп., які відповідачка отримала 24.12.2013 року. В той же час у грудні 2013 року із заробітку (доходу) ОСОБА_2 згідно виконавчого листа було утримано аліменти в користь ОСОБА_4 на дитину ОСОБА_6 18.09.2009 року в сумі 1918,79 грн.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що оскільки у грудні 2013 року він добровільно перерахував аліменти, а крім цього, з його заробітної плати за той же період з нього знято аліменти по місцю роботи, відтак вважає безпідставним набуттям відповідачкою майна без достатньої правової підстави та просить суд стягнути із ОСОБА_4 1547, 75 грн. переплачених коштів на утримання сина.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що суд безпідставно вжив термін боржник, однак він таким не є що підтвердила відповідачка в Шевченківському районному суді м.Києві при розгляді справи про поділ майна і це зазначено у рішенні від 27 травня 2014 року.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, до часу пред»явлення відповідачкою ОСОБА_4 виконавчого листа до виконання позивач ОСОБА_2 добровільно надавав утримання дитині, перераховуючи кошти через міжнародну систему «AYERS». Пред»явивши виконавчий лист до виконання у ВДВС Шевченківського РУЮ м.Києва, відповідачка ОСОБА_4 не зобов»язана була повідомляти про це позивача, оскільки останній знав про прийняте судом рішення про стягнення аліментів та повинен був знати обов»язок утримання дитини матеріально. Сімейним кодексом України не передбачено такого поняття як переплата аліментів, оскільки перерахунок коштів позивачем мав добровільний характер і призначався для утримання дитини на грудень 2013 року.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на статтю 1212 ЦК України, так як грошові кошти перераховані на утримання дитини її батьком не можна розцінювати безпідставним майном. Аліменти мають своє призначення це засіб для існування та використовуються на щоденні потреби щоб підтримувати життєдіяльність людини, а не як майно. Кошти в сумі 1547, 75 грн. перераховані позивачем добровільно із відміткою «аліменти на дитину за грудень 2013 року».

Відповідно до ч.1 статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судом першої інстанції зазначено і цього не заперечив позивач ОСОБА_2, що 07 листопада 2015 року на його ім»я відповідачка перерахувала грошові кошти в сумі 1547, 75 коп.. Так як при перерахунку цих грошей відповідачка не зазначила їх призначення, він розцінює це як подарунок з нагоди їхнього одруження . Представник відповідачки ОСОБА_3 суду пояснив, що це повернення грошей про які клопотав позивач.

Так як сума перерахованих 07.11.2015 року відповідачкою коштів 1547,75 грн. ідентифікується із сумою 1547,75 грн. які відповідач вважає переплатою аліментів для дитини, відтак колегія суддів вважає, що зазначені кошти слід рахувати добровільним поверненням тих грошей про які просив у позовній заяві позивач, незважаючи про відсутність відмітки їхнього призначення.

Надумане позивачем цільове призначення грошей суд розцінює як суб»єктивний підхід до відносин із відповідачкою, що немає ніякого правового значення.

Однак, незважаючи на те, що відповідачкою повернена сума коштів, що є предметом спору, однак суд прийняв законне та обґрунтоване рішення що такі кошти не підлягають поверненню, так як надавалися добровільно батьком для утримання дитини.

Відповідно не підлягають інфляційні виплати на зазначену суму та виплати згідно ст.625 ЦК України.

Щодо терміну, який суд вживав при написанні рішення щодо позивача, називаючи його боржником, слід відмітити, що такий термін вжитий судом в описовій та мотивувальній частині рішення, виходячи із того, що сторонами виконавчого провадження у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» є «стягувач» в даній справі відповідачка ОСОБА_4 та «боржник» ОСОБА_2 До часу сплати аліментів по виконавчому листу позивач ОСОБА_2 буде мати процесуальну назву «Боржник», а ОСОБА_4-«Стягувач».

Щодо інших доводів апеляційної скарги такі не спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317. 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и .

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

ОСОБА_7