УХВАЛА

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 9 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 7 жовтня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 19 500 дол. США, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 15 % річних, з кінцевим терміном повернення до 6 жовтня 2018 року.

На забезпечення виконання зазначеного договору 7 жовтня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» належне їй нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, на вимоги банку не реагувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 1 липня 2013 року становить 403 051 грн 98 коп.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» також укладений договір факторингу.

Згідно із зазначеними угодами (договорами) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 7 жовтня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, на користь TOB «Кредитні ініціативи».

З урахуванням зазначеного TOB «Кредитні ініціативи» просило звернути стягнення на зазначену квартиру, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати у сумі 3 441 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 9 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року, позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 17,5 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 7 жовтня 2008 року у розмірі 403 051 грн 98 коп. із розрахунку: 153 257 грн 78 коп. - заборгованість по кредиту, 106 420 грн 80 коп. - заборгованість по процентам, 143 373 грн 40 коп. - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 порушено умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Оскільки виконання основного зобов'язання за даним кредитним договором забезпечено договором іпотеки, суд дійшов висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Апеляційний суд погодився з таким висновком районного суду, зазначивши про дотримання судом першої інстанції вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

З такими висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 7 жовтня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній надано кредит у розмірі 19 500 дол. США, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 15 % річних, з кінцевим терміном повернення до 6 жовтня 2018 року.

На забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 7 жовтня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» також укладений договір факторингу.

Також 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений нотаріально посвідчений договір про передачу прав за іпотечним договором.

Згідно з зазначеними угодами (договорами) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 77 жовтня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Отже, згідно зі ст. ст. 512, 514, 517 ЦК України ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» стало новим кредитором для відповідача.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань утворилась заборгованість, яка станом на 1 липня 2013 року становить 403 051 грн 98 коп. та складається з: 153 257 грн 78 коп. - заборгованість за кредитом, 106 420 грн 80 коп. - заборгованість за процентами, 143 373 грн 40 коп. - пеня.

8 липня 2013 року позивач направив на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомлення про усунення порушень та дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом і нарахованих штрафних санкцій на загальну суму 403 051 грн 98 коп. протягом 30 днів з дня отримання повідомлення або добровільне виселення з квартири АДРЕСА_1.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Апеляційний суд, звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах, зазначив усі складові кредитної заборгованості та визначив початкову ціну реалізації предмету іпотеки на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

При цьому апеляційний суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання апеляційного суду у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам ст. ст. 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-1239цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного та іпотечного договорів, не врахував, що у розумінні норми ст. 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвала апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик