Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Борисов Є.А.
Справа № 428/4046/16-ц
Провадження № 22ц/782/474/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - судді Борисова Є.А.

суддів: Яреська А.В., Романченко В.О.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької нотаріальної контори Ахметханова Михайла Рафаіловича про визнання права власності в порядку спадкування за законом, про визнання незаконною постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину.

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з рухомого майна (автомобіль) та нерухомого майна (квартира, земельна ділянка), а також грошових вкладів спадкодавця (депозитів). Квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями на вказане майно є він сам, його мати (дружина спадкодавця) -ОСОБА_5, а також його брат (син спадкодавця) - ОСОБА_6.

09 грудня 2015 року він звернувся до Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

15 березня 2016 року державний нотаріус Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметханов М.Р. відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом, мотивуючи тим, що у Другій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі відсутні спадкові справи з окремої території Луганської області, тимчасово неконтрольованої державними органами влади України.

ОСОБА_2 вважає такі дії нотаріуса незаконними та необґрунтованими, у зв'язку з чим у своїй позовній заяві просив суд про наступне: визнати незаконною постанову державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметханова М.Р. від 15 березня 2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину; визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на спадкове майно (його частку) після смерті ОСОБА_4; зобов'язати нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину (його частку) за законом/заповітом після смерті ОСОБА_4.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 квітня 2016 року позовна заява ОСОБА_2 була повернута позивачу у зв'язку з непідсудністю відповідно до положень ст.115 ЦПК України.

ОСОБА_2 з зазначеною ухвалою не погодився і в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу до Сєвєродонецького міського суду для продовження її розгляду, посилаючись при цьому на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник скаргу підтримали та пояснили, що в даному випадку вони оскаржують лише дії нотаріусу, пов'язані з відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину і не ставлять питання про оформлення права власності на спадщину шляхом отримання судового рішення про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які брали участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що спадкове нерухоме майно у вигляді квартири та земельної ділянки знаходиться на території м. Краснодон Луганської області, тому в даному випадку діють правила виключної підсудності, встановлені ст. 114 ЦПК України, і позов слід подавати до відповідного суду - Сватівського районного суду Луганської області на підставі та в порядку, визначеному Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року №1632-VII та Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14.

Проте, такий висновок суду є поспішним з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки та попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Відповідно до положень пунктів 3, 5 та 6 частини 2 статті 119 ЦПК України особа, яка звертається до суду із позовом, повинна чітко зазначити зміст своїх позовних вимог та викласти обставини, якими вона обґрунтовує ці вимоги, а також зазначити докази які підтверджують кожну обставину. Тобто у позовній заяві повинні бути чітко вказані предмет та підстави позову, а також зміст позовних вимог ( спосіб захисту права, обраний позивачем у даному конкретному випадку).

Якщо позовна заява не відповідає вказаним вимогам суд першої інстанції повинен залишити її без руху та надати позивачеві строк для уточнення і конкретизації своїх вимог в порядку передбаченому ч.1 ст.121 ЦПК України.

Із тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 фактично оскаржує дії державного нотаріусу, які полягають у відмові видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті його батька - ОСОБА_4 і відповідно ставить питання про визнання постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва незаконною та про зобов'язання державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори вчинити певні нотаріальні дії, а саме видати свідоцтво про право на спадщину.

Одночасно із вказаними вимогами ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька, однак при цьому не навів жодних обставин, якими він обґрунтовує ці вимоги, як і не зазначив чіткого переліку майна, право власності на яке він просить визнати в судовому порядку. Крім того, Єгоров не навів будь-яких обґрунтувань стосовно того, чому в даному випадку він ставить питання про застосування саме такого способу захисту, як визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку.

З огляду на зазначені обставини, судова колегія вважає, що в даному випадку суду першої інстанції слід було залишити позовну заяву без руху та запропонувати ОСОБА_2 уточнити і конкретизувати зміст своїх позовних вимог та чітко зазначити який шлях відновлення порушеного права він обрав: чи то оскарження дій нотаріуса, пов'язаних з відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину, чи то визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. Лише після уточнення позивачем змісту позовних вимог суд першої інстанції мав би вирішити питання стосовно підсудності або непідсудності справи Сєвєродонецькому міському суду Луганської області.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення позовної заяви, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 травня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ця ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: