Провадження №2/521/5253/16
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2016 року Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі Малиш О.Л.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_3 про відвід головуючому судді Леонову О.С. у цивільній справі за позовом Головного територіального управління юстиції в Одеській області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки,

ВСТАНОВИВ:

Головне територіальне управління юстиції в Одеській області звернулося в інтересах ОСОБА_1 до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки.

Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 25.08.2016 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду.

В судовому засіданні до початку розгляду справи позивачем ОСОБА_1 та представником позивача ОСОБА_3 було заявлено відвід судді Леонову О.С., у звязку з обставинами, які викликають сумнів у його обєктивності та неупередженості. Такі сумніви виникли у сторони позивача під час розгляду справи. Поза увагою головуючого судді залишаються справи Європейського суду з прав людини про повернення дитини до держави постійного проживання, на які звертало увагу Головне теруправління юстиції в Одеській області в позовній заяві, зокрема, рішення у справі «Монорі проти України та Румунії» від 04.05.2055 року, «Мамуссе і Вашингтон проти Франції» від 12.07.2007 року, «Бянки проти Швейцарії» від 22.06.2006 року. Також головуючим суддею залишено поза увагою пояснення представника Головного теруправління юстиції в Одеській області, які нею надавалися під час судового розгляду справи і в яких вона чітко звертала увагу суду на те, які факти мають бути предметом доказування по даній справі та які обставини суд має зясувати під час розгляду справи. Все вищенаведене ставить під сумнів обєктивність головуючого судді під час розгляду даної справи та його здатність забезпечити принципи, задекларовані в статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, зокрема, право на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом.

Представник Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заяву про відвід судді Леонова О.С., вважає заяву обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення заяви про відвід судді Леонова О.С., оскільки вважає, що позивачі умисно затягують розгляд справи.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення заяви, у звязку з її необґрунтованістю.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що заява позивача та представника позивача не підлягає задоволенню через необґрунтованість, однак заявлено самовідвід судді за наступних підстав.

Дії судді при прийнятті даної конкретної справи до провадження та призначенні її до розгляду справи відповідають вимогам цивільно-процесуального закону.

Але, згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року) у справі «Білуга проти України» від 28.10.1998 року та інші, важливим питанням є довіра, яку суди повинні викликати у громадськості у демократичному суспільстві.

Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості повинен брати самовідвід.

Відповідно до ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків.

Виходячи із положень ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суд має завжди «встановлений Законом». Це формулювання засвідчує принцип Верховенства права, притаманний цій системі Конвенції та її протоколів. Вислів «встановлений Законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справі «Булуй проти Австрії» від 22.02.1996 року та інші.

Термін «Закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується таким чином не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей щодо відводу суддів (рішення у справі «Коєм та інші проти Бельгії»

У відповідності до ст.20 ЦПК України, передбачені підстави для відводу судді. Суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу) в тому числі, якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Під час розгляду справи суд має бути безстороннім і незалежним, не повинен виявляти будь-яку упередженість та особливі переконання, чітко дотримуватися вимог закону. Але у звязку із вказаними обставинами, сторони по справі можуть поставити під сумнів законність дій судді і неупередженість суду.

Таким чином, з метою нівелювання можливості виникнення у сторін сумнівів в обєктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, суддя приходить до висновку про необхідність заявити самовідвод та обґрунтованість передачі цієї справи для розгляду іншому складу суду з урахуванням автоматизованої системи документообігу суду, яка визначена ст. 11-1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 20, 23, 209, 210 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про відвід головуючому судді Леонову Олександру Степановичу, у цивільній справі за позовом Головного територіального управління юстиції в Одеській області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки.

Задовольнити самовідвід судді Леонова Олександра Степановича по цивільній справі за позовом Головного територіального управління юстиції в Одеській області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки.

Справу передати для подальшого автоматизованого розподілу в загальному порядку.

Ухвала суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя