10 листопада 2016 року м. Вінниця
У порядку, визначеному частиною третьою статті 19 Цивільного процесу-ального кодексу України ( далі - ЦПК України ), висловлюю окрему думку, яка підлягає обовязковому приєднанню до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року справі № 127/9870/16-ц.
Розглянувши по суті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БМУ-2-ЛТД» за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 організації «Обласний фонд спри-яння інвестиціям та будівництву», третьої особи, яка не заявляє самостійних ви-мог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання виконаним обовязку по внесенню грошових коштів, зобовязання виконати обовязки з передачі майнових прав, Вінницький міський суд Він-ницької області 11 серпня 2016 року ухвалив рішення про часткове задоволення позову. Відповідача зобовязано виконати договір купівлі-продажу майнових прав від 03 червня 2014 року № 71 в частині здійснення перерахунку вартості обєкта нерухомості за результатами обмірів БТІ та передачі майнових прав на обєкт нерухомості ОСОБА_1 шляхом підписання акту прийому-передачі. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 275,60 гривень.
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року на задоволення апеляційної скарги ТОВ «БМУ-2-ЛТД» рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 серпня 2016 року скасоване, ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «БМУ-2-ЛТД» про визнання виконаним обовязку по внесенню грошових коштів, зобовязання виконати обовязки з передачі майнових прав - відмовле-но.

У рішенні апеляційного суду від 10 листопада 2016 року констатовано факт існування рішення цього ж суду від 10 лютого 2016 року, що набрало законної сили з моменту його проголошення, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БМУ-2-ЛТД» про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії, за зустрічним позовом ТОВ «БМУ-2-ЛТД» до ОСОБА_1 про визнання осо-би такою, що втратила право купівлі майнових прав на обєкт нерухомості, ро-зірвання договору, стягнення збитків. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено, залишено без змін рішення суду першої інстанції про відмову у за-доволенні зустрічного позову ТОВ «БМУ-2-ЛТД» до ОСОБА_1 про визнання його втратившим право купівлі майнових прав на обєкт нерухомості, розір-вання договору купівлі-продажу майнових прав від 03 червня 2014 року № 71, стягнення збитків.

Зазначивши норму частини третьої статті 61 ЦПК України, апеляційний суд у рішенні від 10 листопада 2016 року підкреслив, що судовим рішенням від 10 лютого 2016 року встановлена відсутність порушень зі сторони ОСОБА_1 строків оплати майнових прав за договором з «БМУ-2-ЛТД» їх купівлі-продажу від 03 червня 2014 року № 71, через що й відмовлено продавцю у задоволенні вимог до покупця про визнання останнього втратившим право купівлі майно-вих прав, розірвання дійсного договору і відшкодування збитків.

Судом встановлено, що копії виписок банківських установ, визначених са-мим ТОВ «БМУ-2-ЛТД», свідчать про відсутність порушень ОСОБА_1 стро-ків оплати майнових прав за договором їх купівлі-продажу від 03 червня 2014 року № 71, покупцем у повному обсязі виконані власні зобовязання щодо вне-сення цих платежів згідно чинних договірних умов, забезпечено наявність кош-тів відповідно до умов додаткової угоди від 29 грудня 2014 року № 29.

Судом зауважено, що у відповідності з нормами статей 248-250 ЦК України представництво фінансовим директором ТОВ «БМУ-2-ЛТД» ОСОБА_3 ОСОБА_1 саме в питаннях своєчасної і повної реалізації на виконання умов договору коштів покупця, наявних на банківських рахунках, з ініціативи ОСОБА_1 не припинялося і не припинено на даний час.

Як вагому обставину суд зазначив, що 22 серпня 2014 року між Комуналь-ною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництва» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 3-22-31 на будівництво жит-лового будинку. На даний час цей договір є чинним. Однак, 29 серпня 2014 ро-ку ТОВ «БМУ-2-ЛТД» повернуло Фонду вчасно перераховані для будівництва житла в інтересах ОСОБА_1 кошти в сумі 200 тисяч гривень саме як зайво пе-рераховані. У звязку з цим Фонд здійснив повторний платіж цих коштів на ра-хунок ОСОБА_1, розпоряджатися якими мав ОСОБА_3, у ПАТ «Злато-банк». Суд дійшов висновку, що продавець мав змогу і достатньо часу для освоєння цих кредитних коштів за їх цільовим призначенням.

Спірна нерухомість як обєкт майнових прав повністю оплачена покупцем за дійсним договором, житло введено в експлуатацію, здійснена інвентаризаця 2-го підїзду багатоповерхового будинку по провулку Середньому, № 2-А в м. Вінниці, тому продавець зобовязаний виконати свої зобовязання за укладеним з покупцем договором в частині підписання акту приймання-передачі майнових прав.

Ухвалюючи 10 листопада 2016 року нове рішення про скасування рішення суду першої інстанції від 11 серпня 2016 року, відмовляючи у задоволенні по-зову ОСОБА_1, колегія суддів апеляційного суду, переоцінюючи уже встанов-лені судами фактичні обставини справи, докази та доводи сторін, дійшла вис-новку про те, що поза увагою суду першої інстанції залишилися умови дого-вору купівлі-продажу майнових прав від 03 червня 2014 року № 71 щодо поряд-ку набуття покупцем права власності на майнові права у сукпності з порядком оплати останніх.

Колегія суддів апеляційного суду погодилася з доводами апелянта про те, що кошти в сумі 244116,00 гривень знаходяться на особистому рахунку покуп-ця ОСОБА_1, тому його вимоги про визнання виконаним зобовязання щодо внесення грошових коштів та зобовязання продавця виконати свій обовязок з передачі майнових прав не передбачені як договірними умовами, так і законом.

Не вдаючись до повторного викладення норм Цивільного кодексу України в частині врегулювання правовідносин з питань набуття права власності на ново-створене нерухоме майно та захист майнових прав, відповідальності за невико-нання договірних зобовязань, зокрема, що випливають з виконання договорів купівлі-продажу майнових прав, до яких застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, вважаю необхідним зупинитись на такому.

З обгрунтуванням висновку колегії суддів у вирішенні наявного спору пого-дитися не можу в основному та з огляду на те, що фактичним розпорядником коштів, внесених на рахунки покупця за вказівками продавця, як уже детально зазначалося вище і є неоспореним, був і залишається фінансовий директор від-повідача ОСОБА_3, який є відповідальним за своєчасну, повну реаліза-цію коштів покупця за їх цільовим призначенням: у будівництво нерухомого майна. Всі свої зобовязання за укладеним договором від 03 червня 2014 року № 71 купівлі-продажу майнових прав ОСОБА_1 виконав, залишилося продав-цю виконати свої зобовязання у повному обсязі.

У цьому полягає принцип справедливості судового рішення, яке повинно втілювати собою верховенство права у правовій державі.

Посилаючись на збільшення вартості майнових прав та відмову покупця її сплачувати, суду належить в той же час звернути увагу на період виникнення спору між сторонами, відсутність будь-яких доказів у цій частині, на те, що остаточна вартість майнових прав «залишається не визначеною» і не погодже-ною між сторонами договору. За таких умов не може наступати відповідаль-ність виключно покупця.

Необхідно мати на увазі, що умови договору купівлі-продажу майнових прав від 03 червня 2014 року № 71 взагалі не передбачають конкретного тер-міну закінчення будівництвом багатоповерхового житлового будинку між пров. Середнім та вул. Ленських Подій в м. Вінниці. Це ставить його сторони у вкрай нерівні умови щодо його виконання, створює певні значні преференції саме для продавця з огляду конкретно на ту саму вартість майнових прав покупця.

Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Розглядаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 11 серпня 2016 року, суд апеляційної інстанції допустив суперечливі власні вис-новки щодо виконання-невиконання ОСОБА_1 обовязків за договором ку-півлі-продажу майнових прав, то стверджуючи, то заперечуючи одні й ті ж фак-тичні обставини.

Належить звернути увагу, що 29 серпня 2014 року ТОВ «БМУ-2-ЛТД» по-вернуло ОСОБА_2 організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та бу-дівництва» 200 тисяч гривень як зайво перераховані в інтересах позичальника за кредитним договором ОСОБА_1, а в апеляційній скарзі представник това-риства посилається на знаходження 244116,00 гривень на рахунку покупця і ко-легія суддів погодилася з тим, що ці кошти з метою створення нерухомого май-на не сплачені.

Але така ситуація лише безперечно свідчить про можливість і необхідність використання відповідачем цих коштів через належно уповноваженого свого фінансового директора, починаючи з серпня 2014 року.

На вимогу апеляційного суду з питання вжиття відповідачем заходів до ви-конання ПАТ «Златобанк» умов договору, стягнення ( перерахування ), зокре-ма, 350 тисяч гривень, що стосуються позивача ОСОБА_1В, і знаходяться у цій установі банку, та підлягали цільовому використанню на будівництво багатопо-верхового житлового будинку між пров. Середнім та вул. Ленських Подій в м. Вінниці, представником ТОВ «БМУ-2-ЛТД» ОСОБА_4 надані копії ухвал Господарського суду м. Києва від 23 квітня 2015 року, від 12 травня 2015 року. З даних ухвал вбачається, що позовні заяви судом двічі поверталися ТОВ «БМУ-2-ЛТД» без розгляду через неподання ним першого разу доказів надси-лання відповідачеві копії позовної заяви з доданими документами, вдруге - че-рез неподання доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмі-рі.

Колегією суддів не дано жодної оцінки цим обставинам. Однак, поряд з ін-шими доказами у справі вони свідчать про те, що ТОВ «БМУ-2-ЛТД» вживало заходів щодо повернення цих коштів, що підтверджує їх прийняття продавцем на виконання умов укладеного та дійсного договору купівлі-продажу майнових прав від 03 червня 2014 року № 71.

Також, на моє переконання, є безпідставним висновок колегії суддів про не-правильно обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки у позовних вимогах йдеться про визнання виконаним позивачем зобовязання зі сплати коштів згідно договірних умов та про примусове виконання іншою сто-роною договору свого обовязку в натурі: передати в установленому договором порядку майнові права покупцеві.

Такі вимоги ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи, що ма-ють місце, вони грунтуються на необхідності взаємного виконання сторонами укладеного і дійсного правочину.

Крім цього, в даному випадку слід памятати, що суд може захистити ци-вільне право або інтерес й іншим способом, що встановлений, як у цій справі, договором.

Підсумовуючи вказане вище, вважаю, що у колегії суддів апеляційного суду не було беззаперечних правових підстав для скасування, на мою думку, справед-ливого й законного рішення суду першої інстанції про часткове задоволення по-зову у цій цивільній справі. Суддя Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_5