Провадження № 2/344/982/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника Виконавчого комітету ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення та скасування свідоцтва,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 25/05/1984 р.; звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини частини житлового будинку в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради по вул. Бугая, 1. 17/10/1984 р. заведено спадкову справу. 11/07/1985 р. брату позивача ОСОБА_6 видано свідоцтво на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку за вказаною адресою. 20/05/1994 р. сестрі позивача ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки у вказаному будинку. Позивачу не було видано свідоцтво про право на прийняття спадщини. В 2014 р. позивач звернувся із заявою про видачу відповідного свідоцтва та отримав відмову в цьому. Відповідно до листа ОБТІ від 05/09/2014 р. повідомлено про реєстрацію 2/3 в праві власності на спірний будинок за ОСОБА_6 та на 1/3 за ОСОБА_7 10/03/1988 р. Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було видано свідоцтво, відповідно до якого право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_6 В рішенні виконавчого комітету від 09/09/1987 р. вказано, що було оформлено право власності на будинки в с. Вовчинець, під номером 99 зазначено Знаменська, 1 в с. Вовчинець власника ОСОБА_6 Тому позивач просив суд про визнання недійсним рішення та скасування свідоцтва.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_9 проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Позивач та відповідачі належним чином повідомлені судом про час і місце розгляду спору за їх участі. Отже вони реалізували своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у сторін було більше ніж достатньо часу для подання суду доказів, доводів, заперечень та їх обґрунтувань. Тому задля реалізації принципу юридичної визначеності спір підлягає розглядові.

Обґрунтованих клопотань про наявність поважних причин неявки в судове засідання сторони та їх представники суду не надали; доказів неможливості забезпечити явку в судове засідання представників замість представників, які не можуть з`явитись в судове засідання сторони суду не надали.

В судовому засіданні представник позивача не відкликав позов, не просив про залишення його без розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 та представник Виконавчого комітету не визнали позов.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження № 034303 батьками ОСОБА_5 зареєстровано ОСОБА_10, ОСОБА_8

25/05/1984 р. ОСОБА_5 подав заяву про прийняття спадщини ОСОБА_8

11/07/1985 р. видано свідоцтво ОСОБА_6 про право на спадщину ОСОБА_8 на 1/3 частку в праві на спірний будинок.

20/05/1994 р. ОСОБА_11 видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_8 на 1/3 частку в праві на спірний будинок.

Відповідно до довідки №128 спірний будинок побудовано ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в 1946 р. в шлюбі. На час відкриття спадщини ОСОБА_8 в будинку проживав ОСОБА_6, який управляє будинком, проводить його ремонт.

07/02/2014 р. листом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 повідомлено, що довідка №128 не може бути підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину.

10/03/1988 р. було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок по вул. Знаменській, 1 в с. Вовчинець в цілому за ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому №276 від 09/09/1987 р.

09/09/1987 р. ухвалено рішення виконкому №276, відповідно до якого оформлено право власності на домоволодіння згідно додатку №1.

Відповідно до витягу зі списку домоволодінь право власності на будинок по вул. Знаменська, 1 в с. Вовчинець зареєстровано за ОСОБА_6

20/08/1987 р. ухвалено рішення Вовчинецької сільської ради №45, яким погоджено матеріали на житлові будинки на території сільської ради для оформлення права власності.

21/02/2015 р. ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про смерть № 203690 ОСОБА_6 помер 21/02/2015 р.

Відповідно до свідоцтва про народження № 486442 батьками ОСОБА_6 зареєстровано ОСОБА_10, ОСОБА_8

27/06/2015 р. відкрито спадкову справу щодо прийняття спадщини ОСОБА_6

05/09/2014 р. ОБТІ повідомило про те, що згідно матеріалів архівної справи на 31/12/2012 р. право власності на домоволодіння по вул. Бугая, 1 в с. Вовчинець зареєстровано на 2/3 частки за ОСОБА_6 та на 1/3 частки за ОСОБА_7

Відповідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так в якості підстави позову позивач вказує зміст Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від31/01/1966 року.

Хоча спірний будинок знаходиться на території Вовчинецької сільської ради, на час виникнення спору і на даний час с. Вовчинець не є містом чи селищем міського типу, а тому вказана інструкція не застосовується до спірних відносин.

Одночасно із зазначеним позивач вказав в позовній заяві на те, що відповідно до нормативних актів, що не застосовуються до спірних відносин виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежало від державної реєстрації відповідного права.

При цьому позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того чи було спірне майно власністю колгоспного чи робітничого двору, хто входив до членів відповідного колгоспного двору, яким був зміст записів в погосподарській книзі.

Однак відповідно до ст. 13 Закону УРСР «Про державний нотаріат» державні нотаріальні контори видавали свідоцтва про право на спадщину. Доказу отримання такого свідоцтва позивач не подав. Доказу оскарження відмови у видачі відповідного свідоцтва в порядку, встановленому законом позивач суду не подав.

Так само нотаріусом посвідчено спадкові права третіх осіб на спірне майно та не було видано будь-якого документу про право позивача на спірне майно. Відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії позивач не оскаржив. Встановлені законом строки щодо оскарження відмови нотаріуса у посвідченні спадкових прав сплили. Доказів про наявність поважних причин для поновлення таких строків позивач суду не надав.

Представник Виконавчого комітету подав заяву про застосування позовної давності з тих підстав, що оскаржуване рішення та свідоцтво були ухвалені в 1987 та 1988 роках та з того часу сплинуло більше 28 років, протягом яких позивач зобов`язаний був дізнатися про рішення, що були ухвалені щодо спірного майна в тому числі за його заявою.

Також в запереченні проти позову представник вказав, що позивачем не доведено обставин порушення законодавства щодо оформлення речових прав відповідачів, а тому відсутні правові підстави для пред`явлення відповідного позову.

Так само дій нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину чи бездіяльності щодо не видачі відповідного свідоцтва позивач не оскаржував.

Так суду не надано жодного доказу незаконності оскаржуваного рішення та свідоцтва, оскільки за умов не отримання свідоцтва про прийняття спадщини у позивача були відсутні правові підстави для ствердження про те, що він визнаний державою у встановленому законом порядку співвласником спірного майна.

Позивачем не доведено тієї обставини, що орган місцевого самоврядування, який здійснив оформлення речових прав на спірне майно не був наділений законом компетенцією щодо ухвалення відповідного рішення. Оскільки на час виникнення спору до повноважень органу місцевого самоврядування належало видача правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Однією із загальних засад майнових цивільних відносин є юридична визначені щодо речових прав, визнання речових прав державою на основі їх державної реєстрації, посвідчення спадкових прав на нерухоме майно нотаріусом.

Відповідно до постанови ОСОБА_4 Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 р. № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» було ухвалено здійснити інвентаризацію житлового фонду на селі в 1987 році. На підставі зазначеної постанови органами місцевого самоврядування УРСР в 1987 році, в тому числі за змістом рішення №276 від 09/09/1987 року також і Вовчинецькою сільською радою було здійснено оформлення житлових прав за особами, які звернулись за таким оформленням.

При цьому відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В ст. 257 ЦК України вказано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В ст. 261 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За обставин не отримання свідоцтва про прийняття спадщини позивач зобов`язаний був протягом минулих 28 років вирішити для себе необхідність звернення до суду із позовом щодо захисту прав, які на його думку були б порушені.

Однак ним не було вчинено жодних дій щодо захисту права, яке він вважав, порушено третіми особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

При цьому відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Таким чином позов пред`явлений після спливу 28 років з ухвалення оскаржуваного рішення та свідоцтва, правових підстав для поновлення строку звернення до суду позивачем не вказано, речові права третіх осіб посвідчено нотаріусом та оформлено органом місцевого самоврядування в порядку та у спосіб, що передбачені законом.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_2, за участі третьої особи ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів №276 від 09/09/1987 р. в частині оформлення права власності на домоволодіння №1 п вул. Бугая в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради за ОСОБА_6 та скасування та, про скасування свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 10/03/1988 р., відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С.О. Бородовський