Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1007/16-ц
Провадження № 2/494/523/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Твердун Т.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Березівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення рухомого та нерухомого майна з-під арешту, третя особа ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі ліквідатора ОСОБА_2,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 12.09.2012 року виконуючим обов`язки начальника відділу ДВС Березівського МУЮ в Одеській області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-234, виданого 8 вересня 2010 року Березівським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 24297,80 грн., державне мито у розмірі 242,98 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн. Відповідно до вказаної постанови накладено арешт на все майно, яке належить позивачу, та заборонено здійснення його відчуження в межах суми боргу.

Представник позивача зазначає, що постановою в.о. начальника відділу ДВС Березівського МУЮ в Одеській області від 20.12.2012 року виконавчий лист №2-234, виданий 8.09.2010 р. Березівським районним судом одеської області на підставі п.5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернуто стягувану. У 2016 році позивач дізнався про наявність діючого арешту на все належне йому нерухоме майно. Тобто повертаючи виконавчий лист стягувану, державним виконавцем Булахевич С.В. за ВП №29447535 не було прийнято рішення про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна боржника та не скасовано заборону здійснювати відчуження будь-якого майна. Позивач звернувся до ДВС із заявою про скасування арешту, однак отримав відповідь, що звільнення майна з-під арешту неможливе у зв`язку з наявністю заборгованості та закінченням 20.12.2012 року виконавчого провадження згідно ст.. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».15.08.2016 року позивач звернувся знову до ДВС про надання можливості ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження, однак йому повідомили, що немає можливості надати для ознайомлення матеріалами виконавчого провадження чи їх копії, оскільки 3-річний строк зберігання матеріалів сплинув. Відтак, станом на теперішній час, ВП №29447535 закінчено. Строк повторного пред`явлення виконавчого листа для виконання сплинув 20.12.2015 р.

На підставі викладеного позивач стверджує, що накладенням арешту на усе майно його, всупереч ст.321 ЦК України, обмежено у здійсненні його права власності на це майно, та просить звільнити з-під арешту.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Пояснив, що у позивача дійсно наявна заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду, проте розмір наявної заборгованості точно не відомий.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що арешт накладено на майно позивача у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», та надав суду постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.09.2012 року.

Третя особа ПАТ «ВіЕйБі Банк» проти позову заперечувала та вказала, що 22.06.2010 року березівським районним судом Одеської області ухвалено рішення по справі 32-234/2010 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 24297,80 грн., а тракож 242,98 грн. судового збору. Виконавчий лист щодо ОСОБА_1 був направлений до Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у зв`язку з цим було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення. Вищевказане рішення є невиконаним в повному обсязі, а тому немає жодних підстав для зняття майна з-під арешту. Відповідно до постанови правління НБУ від 19.03.2015 р. №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Також повідомляє, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 22.02.2016 року №213 про продовження строків здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноважень ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності бануів на два роки по 19.03.2018 р. Тому дане звернення позивача є передчасним та просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників позивача та відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 22.06.2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 24297,80 грн., державне мито у розмірі 242,98 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн.

На виконання вказаного рішення Березівським районним судом Одеської області 08.09. 2010 року видано виконавчий лист № 2-234.

25.08.2011 року державним виконавцем ВДВС Березівського МУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження ВП№29447535 з виконання виконавчого листа № 2-234, виданого 08.09.2010 року.

12.09.2012 року державним виконавцем для забезпечення реального виконання рішення винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованіст позивача складає 24660,78 грн.

Враховуючи невиконання судового рішення про стягнення заборгованості позивачем в добровільному порядку в повному обсязі, державним виконавцем правомірно, на підставі ст.57 Закону, для забезпечення реального виконання рішення накладено арешт та оголошено заборону відчуження всього майна боржника.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві власності належить 0,0578 га та 0,0794 га земельних ділянок по ? частині в сщ. Ліски, Одеська область Комінтерніський р-н вул. Лугова, земельні ділянки №46 і №44.

Посилання представника позивача на те, що накладений постановою арешт та заборону на відчуження майна порушують права позивача на розпорядження належним його майном судом до уваги не приймаються, оскільки рішення суду позивачем не виконано та арешт накладено правомірно.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема наявного інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивачу належать дві земельні ділянки по ? частині.. Доказів реєстрації уповноваженими органами обтяження рухомого майна позивача арештом, накладеним постановою державного виконавця, не надано.

Також є необґрунтованими посилання позивача на порушення державним виконавцем порядку накладення арешту, зокрема - не проведення опису арештованого майна та його оцінки, оскільки ст. 57 Закону передбачено накладення арешту як шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, так і шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що арешт на майно позивача накладено на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для висновку про протиправне обмеження позивача у здійсненні його права власності на нерухоме майно відсутні, оскільки можливість здійснення такого обмеження передбачена законом.

На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 25, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 321 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення рухомого та нерухомого майна з-під арешту, третя особа ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі ліквідатора ОСОБА_2, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя