Справа №487/8015/15-ц 01.02.2016 01.02.2016 01.02.2016
Провадження №22-ц/784/303/16
Справа №487/8015/15-ц
Провадження № 22ц/784/303/16 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

01 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю:

- заявника ОСОБА_3,

- представника відділу Заводського ДВС ОСОБА_4,

- представника боржника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2015 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність державних виконавців Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та скасування постанов,

встановила:

19 жовтня 2015 року ОСОБА_6, яка є стягувачем у виконавчому провадженні, звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державних виконавців Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (надалі - Заводський ВДВС) ОСОБА_7, ОСОБА_8 та скасування трьох постанов про відкладення провадження виконавчих дій від 13 жовтня 2015 року.

Заявник зазначала, що на виконанні в Заводському ВДВС знаходилось зведене виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 28 квітня 2014 року, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва по виконанню рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_9 на її користь 80 000 грн. в межах спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_10, 1500 грн. судових витрат, виконавчого листа від 20 липня 2015 року, виданого цим же судом, про стягнення з боржника на її користь збитків від інфляції в сумі 31 256 грн. 06 коп. та три процента річних в сумі 710 грн. 94 коп., та виконавчого листа від 05 травня 2015 року, виданого тим же судом, про стягнення з боржника на її користь збитків від інфляції в сумі 25 373 грн. 01 коп. та три проценти річних в сумі 2 169 грн. 86 коп.

Незважаючи на те, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2015 року зобовязано державного виконавця Запольського В.М. виконати всі дії відповідно до чинного законодавства, ніякі дії до цього часу не виконанні. Прийнявши до свого провадження виконавче провадження, відкрите 28 квітня 2014 року, державний виконавець Антонов О.О., не повідомивши її, як учасника виконавчого провадження, безпідставно, виніс три постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

-2-

Заявник вказувала, що термін на примусове виконання рішення суду сплинув, а державні виконавці проявляють бездіяльність. Спадкове майно, а саме ? частка квартири за адресою: ОСОБА_5, АДРЕСА_1, не продане і навіть не описане. Відсутня також пропозиція про передачу їй ? частки зазначеної квартири і не наданий номер рахунку, на якій вона погодилась перерахувати кошти, як різницю між вартістю ? частки квартири та боргом. Про те, що вона має намір сплатити ці кошти, вона подавала заяву до Заводського ВДВС 12 листопада 2014 року та 16 жовтня 2015 року.

Посилаючись на те, що державні виконавці тривалий час ніяких дій з виконання рішення суду не проводять, майно боржника не описують та не звертають стягнення на спадкове майно боржника, ОСОБА_6 просила суд визнати бездіяльною відмову у здійсненні дій кожним із державних виконавців Запольським В.М. та Антоновим О.О. по примусовому виконанню виконавчого листа по справі № 2/412/570/12 від 28 квітня 2014 року, судових рішень по справі № 2/487/946/15 та 31 967 грн. по справі № 487/3065/15-ц, а також скасувати безпідставно винесені постанови ВП№48461339 по справі № №2/412/1610/15, ВП №43139132 по справі №2/412/570/12, ВП №48143993 по справі №2/487/946/15.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Заводського ВДВС щодо невиконання рішення суду за виконавчим листом 2/487/946/15 від 05 травня 2015 року у зведеному виконавчому провадженню ВП № 48567747.

Зобовязано державного виконавця Заводського ВДВС перерахувати грошові кошти у розмірі 27 442 грн. 87 коп. перераховані боржником ОСОБА_9 та які знаходяться на депозитному рахунку Заводського ВДВС ОСОБА_6 в рахунок виконання рішення суду за виконавчим листом 2/487/946/15 від 05 травня 2015 року.

В решті вимог скарги ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України ч. 1 ст. 12, ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Приписами ст. 385 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

При цьому, треба врахувати, що бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права та свободи, оскільки правопорушення є триваючим.

-3-

У разі обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення (ст. 387 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Заводському ВДВС перебувало зведене виконавче провадження ВП № 48567747, з виконання з 30 квітня 2014 року виконавчого листа №2/1412/570/2012, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 28 квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 80 000 грн. в межах вартості спадкового майна та 1500 грн. судових витрат, з 18 серпня 2015 року виконавчого листа № 2/412/1610/15, виданого 20 липня 2015 року тим же судом, про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 збитків від інфляції в сумі 31 256 грн. 06 коп. та трьох процентів річних в сумі 710 грн. 94 коп., а також з 21 вересня 2015 року виконавчого листа № 2/487/1610/15 того ж суду від 07 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь держави судового збору у розмірі 319 грн. 67 коп.

29 вересня 2015 року державним виконавцем Антоновим О.О. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження з примусового виконання, зазначеного вище останнім, виконавчого листа № 2/487/1610/15, виданого 07 липня 2015 року, до зведеного виконавчого провадження.

ОСОБА_6 того, на примусовому виконанні у цьому ж відділі ДВС з 17 липня 2015 року перебувало виконавче провадження № 48143993 з виконання виконавчого листа № 2/487/946/15, виданого тим же судом 05 травня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 збитків від інфляції в сумі 25 273 грн. 01 коп. та три проценти річних в сумі 2 169 грн. 86 коп.

Обґрунтовуючи вимоги скарги щодо бездіяльності державних виконавців, заявник зазначала, що не дивлячись на ухвалу суду, якою зобовязано державного виконавця Запольського В.М. виконати всі дії відповідно до чинного законодавства, ніякі дії до цього часу не виконанні, державні виконавці Запольський В.М. та Антонов О.О. ніяких дій з примусового виконання рішення суду не проводили, майно боржника не описували та не звертали стягнення на спадкове майно (квартиру № 8 за адресою: вул. Червоних Майовщиків, 15 в у м. Миколаєві) боржника, та, на її пропозицію, не пропонували передати їй ? частку цього спадкового майна.

При цьому, правомірність передачі вищезазначених виконавчих проваджень до державного виконавця Антонова О.О., заявник не оспорювала та порушення цим її прав стягувача не обґрунтовувала.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2015 року, яка набрала законної сили 28 жовтня 2015 року, визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Заводського ВДВС ОСОБА_11 (у провадженні якого знаходилось виконавче провадження), яка полягала у невжитті ним заходів примусового виконання у виді звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні ВП № 43139132 у строк встановлений ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» та зобовязано державного виконавця Заводського ВДВС ОСОБА_7 вжити заходів примусового виконання направлених на звернення стягнення на майно боржника у зведеному виконавчому провадженні № 48567747.

Встановив, що вказана ухвала суду набрала законної сили лише 28 жовтня 2015 року, а заявник звернулась до суду з даної скаргою 19 жовтня 2015 року, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вимоги скарги щодо бездіяльності державного виконавця з виконання вказаної ухвали суду є безпідставними.

-4-

ОСОБА_6 того, як вбачається з матеріалів справи, боржник набула в порядку спадкування ? частину квартири АДРЕСА_2, але в установленому законом порядку право власності не оформила.

За таких обставин, доводи скарги ОСОБА_6 щодо необґрунтованої відсутності пропозиції державного виконавця про передачу ? частини цієї квартири у рахунок боргу, є передчасними.

На своє звернення з цього питання, 16 жовтня 2015 року стягувач отримала лист начальника Заводського ВДВС про неможливість звернення стягнення на ? частину вказаної квартири.

Судом також установлено, що в ході здійснення виконавчого провадження, державними виконавцями направлялись запити до установ та організації з метою перевірки майнового стану боржника та встановлено, що ОСОБА_9 є власником ? частини квартири АДРЕСА_3. Неодноразово виходив за цією адресою, державний виконавець доступу до квартири не мав. 03 липня 2015 року він виніс постанову про накладення арешту на майно боржника та заборону його відчуження.

ОСОБА_6 того, із матеріалів виконавчих проваджень, досліджених апеляційним судом вбачається, що з 29 жовтня 2015 року та з 16 листопада 2015 року за дорученнями начальника відділу, зведене виконавче провадження та виконавче провадження № 48143993, відповідно, передані на виконання головному державному виконавцю Буділовській О.О.

Згідно актів від 29 жовтня 2015 року цим державним виконавцем за місцем проживання боржника описане і накладено арешт на ? частину належної їй квартири АДРЕСА_3, та рухоме майно: трюмо, пральну машину, сервант.

Відповідно до акту від 05 листопада 2015 року державним виконавцем визначена вартість вказаного рухомого майна та майно передано на реалізацію.

У звязку з проживанням в описаній і арештованій частині квартирі малолітніх дітей, відповідно до п. 4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішення, 05 листопада 2015 року державний виконавець звернулась до Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради за дозволом виставити на електронні торги ? частики квартири АДРЕСА_3, яка зареєстрована за ОСОБА_12

12 листопада 2015 року Служба у справах дітей повідомила про неможливість підготувати відповідне рішення на реалізацію вказаної частини квартири.

ОСОБА_6 того, з матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2015 року державним виконавцем Запольським В.М. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2/412/1610/15 виданого 20 липня 2015 року, а 29 вересня 2015 року державним виконавцем Антоновим О.О. приєднане до зведеного виконавчого провадження останній виконавчий документ, правомірність приєднання яких стягувач не оскаржувала.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

При цьому, строк здійснення зведеного провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документу.

-5-

Отже, встановив, що 29 вересня 2015 року до зведеного виконавчого провадження приєднано останній виконавчий документ, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що строк здійснення зведеного виконавчого провадження не сплив.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що державні виконавці вчиняли заходи примусового виконання рішень суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Тому ухвалу суду в частині відмови у задоволенні скарги на бездіяльність державних виконавців Заводського ВДВС слід залишити без змін.

Положення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторони.

Отже, відкладення проведення виконавчих дій є правом державного виконавця, зокрема, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій. При цьому строк відкладення не може перевищувати 10 робочих днів, а 10 календарних днів, як вважала заявник.

З матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2015 року державний виконавець Антонов О.О., на підставі заяви боржника щодо неможливості допуску в квартиру АДРЕСА_4 для перевірки майнового стану через хворобу дітей та наданих нею медичних документів, виніс постанови про відкладення провадження виконавчих дій до 28 жовтня 2015 року.

16 жовтня 2015 року стягувач отримала копії цих постанов.

Встановивши, що строк відкладення провадження виконавчих дії не перевищував 10 робочих днів та за наявності до того підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державний виконавець виніс оскаржені постанови відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження». Тому вірно відмовив у задоволенні скарги в частині їх скасування.

Разом з тим, частково задовольняючи скаргу ОСОБА_6 про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Заводського ВДВС щодо нездійснення невиконання рішення суду за виконавчим листом 2/487/946/15 від 05 травня 2015 року у зведеному виконавчому провадженню ВП № 48567747 та покладаючи на державного виконавця обовязок про перерахунок перерахованих боржником ОСОБА_9 грошових коштів, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що таких вимог заявник не предявляла та скаргу таким не обґрунтовувала, а тому висновок суду в ухвалі в частині визнання неправомірної бездіяльності державного виконавця та покладення вказаного обовязку на державного виконавця слід виключити. У звязку з цим, ухвала районного суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає зміні.

Посилання в апеляційній скарзі на недопустимість повторної участі судді Щербіни С.В. в розгляді даної справи, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Положення ч. 1 ст. 21 ЦПК України передбачають, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження у справі.

-6-

За результатами розгляду скарги ОСОБА_6 при попередньому розгляді, головуючим суддею Щербіною С.В., 30 жовтня 2015 року була постановлена ухвала, якою скаргу задоволено частково.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2015 року постановлену ухвалу скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті.

На підставі викладеного, підстав передбачених ст. 21 ЦПК України для відводу головуючого у даній справі не було.

Порушення строків розгляду даної справи самі по собі не є підставою для скасування судового рішення та задоволення скарги.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують та не є підставою для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2015 року змінити.

Виключити висновок суду про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції щодо невиконання рішення суду за виконавчим листом 2/487/946/15 від 05 травня 2015 року у зведеному виконавчому провадженню ВП № 48567747 та покладення обовязку про перерахунок перерахованих боржником ОСОБА_9 грошових коштів у розмірі 27 442 грн. 87 коп. стягувачу ОСОБА_6 в рахунок виконання рішення суду за виконавчим листом 2/487/946/15 від 05 травня 2015 року .

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: