Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/14/16-ц
Провадження № 2/483/118/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2016 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря - Басової Н.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, третя особа - управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області, про визнання державного акту на землю недійсним та скасування його державної реєстрації, -

в с т а н о в и в:

11 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, предметом якого є: визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 08 квітня 1993 року на підставі рішення № 11 від 21 січня 1993 року на ім'я ОСОБА_1, який зареєстрований в книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 52 та посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану на території с. Іванівка Іванівської сільської ради, за цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства та будівництва житлового будинку; скасування його державної реєстрації.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що акт оформлено з порушенням вимог ст. 67 Земельного кодексу (надалі - ЗК) України, чинного на час його видачі, оскільки в акті не зазначена адреса розташування земельної ділянки та, окрім цього, право власності на землю повинно бути посвідчено двома окремими державними актами - для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства. Через неправильне оформлення державного акту позивач позбавлений можливості розпоряджатися як самою земельною ділянкою, так і розташованим на ній житловим будинком, а тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 15, 16).

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 11 від 21 січня 1993 року ОСОБА_1 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства та будівництва житлового будинку, що розташована на території с. Іванівка Іванівської сільської ради. На підставі зазначеного рішення 08 квітня 1993 року Іванівською сільською радою виданий державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований за № 52, в якому відсутня повна адреса знаходження земельної ділянки (зокрема, вулиця та номер ділянки) (а.с. 6).

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЗК (в редакції 1993 року), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами.

Згідно зі ст. 67 ЗК України, що діяв на час видачі оскаржуваного державного акту, громадянам у сільській місцевості за рішенням сільської ради може бути виділена у приватну власність земельна ділянка для будівництва жилих будинків та їх обслуговування у розмірі не більшому, ніж 0,25 га.

Відповідно до ст. 56 ЗК України, для ведення особистого підсобного господарства громадянам рішенням сільської ради в межах населених пунктів передаються у власність земельні ділянки у розмірі не більшому, ніж 0,6 га.

З аналізу вказаних норм ЗК України слідує, що громадянам може бути виділено у приватну власність земельні ділянки, як для будівництва жилих будинків та їх обслуговування, так і для ведення особистого підсобного господарства, а тому право власності на них має бути посвідчено окремими державними актами.

З дослідженого в судовому засіданні державного акту вбачається, що в ньому водночас вказано два різних цільових призначення земельної ділянки, а саме для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва житлового будинку, для яких положеннями ЗК України в редакції від 15 січня 1993 року визначено різні умови їх набуття, зокрема в частині площі земельних ділянок для відповідного цільового призначення.

Вказане свідчить про неналежне оформлення державного акту, що позбавляє позивача можливості реалізувати своє право щодо володіння, користування та розпорядження переданою йому у власність земельною ділянкою.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки позивачем) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, визнається судом незаконним та скасовується.

Стаття 155 ЗК України закріплює, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що державний акт виданий з порушенням законодавства, право власності на земельну ділянку повинно бути посвідчено двома окремими державними актами, а тому вимоги позивача про визнання оскаржуваного державного акту недійсним та скасування його державної реєстрації є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, третя особа - управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області, про визнання державного акту на землю недійсним та скасування його державної реєстрації - задовольнити повністю.

Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 08 квітня 1993 року на підставі рішення № 11 від 21 січня 1993 року, зареєстрований в Книзі актів на право приватної власності на землю за №52, на ім'я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована на території с. Іванівка Іванівської сільської ради, за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та будівництва житлового будинку - визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: