Справа № 369/2673/15-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/315/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 28.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що 21 червня 2014 року близько 08 годин 05 хвилин на перехресті вулиць Травнева-Квітнева в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїжджаючи на перехрестя, не переконався, що це буде безпечно на регульованому перехресті, не дав дорогу транспортному засобу, який рухався праворуч наліво, в результаті чого, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_3.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.09.2014 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_3 отримав технічні пошкодження, розмір нанесеного матеріального збитку, становить 23 504 грн.

Відповідач ОСОБА_2 добровільно здійснив відшкодування на користь позивача ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 500 грн.

Також вважав, що діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінив в розмірі 5 000 гривень.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму матеріальної шкоди в розмірі 23 004 грн., суму моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, та стягнути судові витрати у розмірі 280 грн. 04 коп.

Рішенням Києво Святошинського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 23 004 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 250 грн. 04 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд в порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зясував чи була застрахована відповідальність відповідача полісом обовязкового страхування на момент завдання шкоди. Зазначає, що він мав страховий поліс, тому завдана шкода позивачу повинна бути відшкодована Страховою компанією.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди доведена, існує причинно-наслідковий звязок між його діями та спричиненням позивачу шкоди, розмір якої становить 23504 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 21 червня 2014 року близько 08 годин 05 хвилин на перехресті вулиць Травнева-Квітнева в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїжджаючи на перехрестя, не переконався, що це буде безпечно на регульованому перехресті, не дав дорогу транспортному засобу, який рухався праворуч на ліво, в результаті чого, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_3. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивача зазнав пошкоджень.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області за №369/8609/14-п від 01.09.2014 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 5 ).

Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Згідно звіту про визначення «вартості матеріального збитку спеціалізованого СТО, величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу, становить 23 504 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 10.10.2014 року (а.с. 7,11-17).

27 січня 2015 р. на ім'я відповідача ОСОБА_2 було направлено претензію-вимогу про здійснення відшкодування матеріальних збитків внаслідок ДТП в розмірі 23 004 грн. Відповідач добровільно здійснив відшкодування на користь позивача ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 500 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Ст 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.

Згідно з нормами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Той хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з її вини.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ДТП, в якій пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, сталася з вини відповідача, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням автомобіля та неможливістю користуватися ним, що перешкоджало здійсненню його життєвих та робочих планів, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував обсяг, глибину та тривалість душевних страждань позивача.

Колегія суддів вважає, що зазначений розмір в сумі 2000 грн. відповідатиме ступеню страждань позивача, яких він зазнав внаслідок пошкодження майна.

Доводи апелянта про те, що шкода завдана позивачу повинна бути стягнута із страхової компанії є безпідставними.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеній в постанові № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року , яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права, а саме не повідомлення відповідача про розгляд справи колегією суддів не беруться до уваги, оскільки, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: