УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 30 242 грн 05 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до укладеного між сторонамидоговору від 23 листопада 2007 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 15 000 грн зі сплатою за користування кредитом 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 22 листопада 2010 року.

Посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитногодоговору утворилася заборгованість, розмір якої станом на 19 листопада 2014 року становив 59 978 грн 58 коп. і складався з: 5 037 грн 92 коп. - заборгованість за кредитом, 4 275 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом, 3 526 грн 04 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 47 139 грн 62 коп. - пеня, а також врахувавши, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 18 травня 2008 року на користь банку з ОСОБА_4було стягнуто 29 736 грн 53 коп., позивач просив стягнути на його користь різницю між цими сумами у розмірі 30 242,05 грн.

Заочним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 21 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, скасовано заочне рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року в частині відмови у стягненні пені за кредитним договором від 23 листопада 2007 року за період з 25 грудня 2013 року по 19 листопада 2014 року та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7 617 грн 47 коп. пені за кредитним договором від 23 листопада 2007 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач звернувся до суду з цим позовом із пропуском строку позовної давності, що зважаючи на відповідну заяву відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України.

При новому розгляді справи суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені та ухвалюючи в цій частині нове рішення про стягнення пені у розмірі 7 617 грн 47 коп., відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України врахував висновки і мотиви скасування попереднього рішення апеляційного суду, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року, а також висновки, висловлені у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення пені в межах строку спеціальної позовної давності.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М.Коротун

О.В.Попович