З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 листопада 2016 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Лобановської С.М.,
за участю секретаря Шевченко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, поданої представником позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1. Вказуючи, що відповідачі, будучи зареєстровані за даною адресою, з моменту реєстрації за цією адресою не проживають, їхні особисті речі відсутні, за комунальні та інші послуги по утриманню житлового будинку не сплачують, в зв'язку з чим просить позов задовольнити.
У судове засідання позивач та представник позивача надали заяви про розгляд справи без їх участі, вказавши, що позов підтримують та прохають його задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України. Судові повістки, направлені за їх відомим місцем проживання, про час і місце судових засідань, призначених на 13 годину 30 хвилин 29 вересня 2016 року, на 09 годину 00 хвилин 17 жовтня 2016 року та на 15 годину 00 хвилин 15 листопада 2016 року повернулися з відміткою - «за зазначеною адресою не проживає» .
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, на підставі п.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.
Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №57461419 від 15 квітня 2016 року, позивач ОСОБА_1. є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 7).
Відповідно до копії облікової картки об'єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, крім неї у житловому будинку також зареєстрована її донька - ОСОБА_4 та відповідачі - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 10-11).
Вищезазначений факт також підтверджується довідкою Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області вих..№ 695 від 18 серпня 2016 року.(а.с. 12).
Згідно акту обстеження домоволодіння, складеного комісією Лукашівської сільської ради від 22 серпня 2016 року, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дійсно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить копія погосподарської книги № 5 Лукашівської сільської ради, проте в домоволодінні не проживають з моменту їх реєстрації, їхні особисті речі відсутні,за комунальні та інші послуги по утриманню житлового будинку вони не сплачують.(а.с.8).
Згідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до положень, передбачених ст.ст.383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Суд зазначає, що відповідачі по справі, своїми діями створюють перешкоди, які заважають нормальному здійсненню права власності позивачки на утримання житлового будинку.
Судом встановлено, що особисті речі відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 відсутні. Відповідачі ніяких претензій на житло не мали. Позивачка, як власниця житлового будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачами не укладала, ніяких обов'язків перед ними не має, особливих домовленостей між ними щодо порядку та строків користування житловим будинком не має. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідачі не зверталися.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.
Згідно з положеннями ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст.ст.316,317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців.
Згідно до ст.72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідоквідсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку.
Таким чином, враховуючи те, що відповідачі за адресою: АДРЕСА_1 - відсутні та фактично не проживають з моменту реєстрації, тобто з 2007 року, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивача права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
У відповідності до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (зі змінами, внесеними згідно із постановою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 25.09.2015) солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, однак при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.
Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів пропорційно на користь позивача понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору - 551,21 грн. (а.с.1), а крім того витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів у сумі 452 грн. 40 коп., що підтверджується рахунком про оплату № 2334 від 17 жовтня 2016 року та квитанцією № 0.0.635928662.1 від 19 жовтня 2016 року.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 197, 209, 212-215, 223, 224-226, 232, 233, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, суд, -, -
Позовну заяву ОСОБА_1, поданої представником позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою розташованою за адресою АДРЕСА_1, в зв'язку з відсутністю в ній понад шість місяців без поважних причин .
Стягнути у рівних частинах з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 копійка та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів у сумі 452 (чотириста п'ятдесят дві) гривні 40 коп., а всього - 1003 (одна тисяча три) гривні 61 (шістдесят одну ) копійку, тобто по 501 грн. 81 коп. з кожного.
Рішення є заочним та може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання ним копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Лобановська

16 листопада 2016 року