АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/18593/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9106/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

25 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської державної адміністрації про видачу приватизаційних документів на земельну ділянку, що знаходиться у його користуванні,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність особи, яка не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити дії, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що його у 1965 році привезли в безнадійному стані з радянської окупаційної Армії інвалідом 2 групи, а в 1971 року він на виробництві отримав травму і став ще й інвалідом 2 групи трудового каліцтва, переламаний хребет та пошкоджений спинний мозок та багато інших невиліковних хвороб. Для створення хоч якихось умов пересування, за його кошти, совбез допоміг йому спец автотранспортом, а Дарницька районна рада депутатів трудящих м. Києва своїм Рішенням № 650 від 18 вересня 1972 року виділила йому, в безстрокове користування, земельну ділянку для забудови автомобільного гаража, у дворі будинку № 23 по вул. Празька, біля сміттязбірника побудованого на засипаному природному водоймищі. Після того, як архітектурне управління, на Рішенні №650 Дарницької районної ради депутатів трудящих м. Києва, указало місце забудови його автомобільного гаража, згідно Рішення № 639 від 7 вересня 1972 року Дарницької районної ради депутатів трудящих м. Києва, Київський завод експериментальних конструкцій, в порядку надання шефської допомоги, за його кошти, у дворі будинку № 23 по вул. Празька, на указаному місці архітектурним управлінням біля сміттязбірника, 17 листопада 1972 року збудували йому автомобільний гараж і з того ж 17 листопада 1972 року він безперервно користується вищевказаним автомобільним гаражем і прилеглою до нього земельною ділянкою.

Вважає, що за наявності Рішення на забудову автомобільного гаража та безперервного з 1972 року користування земельною ділянкою, він має право для приватизації земельної ділянки що згідно Рішення Дарницької районної ради з 1972 року знаходиться в його безперервному користуванні.

Зазначив, що він неодноразово звертався до Київської міської державної адміністрації щодо приватизації земельної ділянки, проте, йому відмовлено у видачі приватизаційних документів на земельну ділянку.

У зв'язку із викладеним, просив суд згідно вимог частини 1 статті 118 ЗК України, зобов'язати Київську міську державну адміністрацію щоб згідно Рішення № 650 від 18 вересня 1972 року Дарницької районної ради депутатів трудящих міста Києва та Рішення № 639 від 7 вересня 1972 року Дарницької районної ради депутатів трудящих міста Києва й вимог статті 14 Конституції України, п. в) ч. 1 ст. 81, п. а) ч. 3 ст. 116, ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 119 та п. д) ч. 1 ст. 121 ЗК України, видати йому приватизаційні документи на земельну ділянку, що з 1972 року знаходиться в його безстроковому безперервному користуванні.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконкому Дарницької райради депутатів трудящих м. Києва № 639 від 7 вересня 1972 року «Про надання шефської допомоги інваліду праці від трудового каліцтва 2 громадянину ОСОБА_3А.» було вирішено просити керівництво заводу експериментальних конструкцій надати шефську допомогу в будівництві гаража для автомашини «Запорожень» інваліду праці 2 групи.

На підставі рішення Виконкому Дарницької районної ради народних депутатів трудящих № 650 від 18 вересня 1972 року «Про дозвіл на розміщення стандартного металевого збірно-розбірного автогаража-стоянки громадянину ОСОБА_3А.» було дозволено розміщення стандартного металевого автогаража-стоянки без права на розкриття ями під льох у дворі будинку № 23 по вул. Празька, біля сміттєзбірника.

Відповідно до 16 ЗК УРСР 1970 року, надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Згідно ст. 20 ЗК УРСР 1970 року, відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

За ст. 21 ЗК УРСР 1970 року, видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу надано дозвіл на розміщення у дворі будинку № 23 по вул. Празька лише автогаражу-стоянки. Будь-яких рішень про відведення ОСОБА_3 земельної ділянки на території розташування гаражу відповідними компетентними огранами не приймалося.

Як вбачається з листа Департаменту земельних ресурсів від 31 липня 2015 року, позивачу роз'яснено порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в м. Києві та необхідність надання клопотання із відповідними документами.

Проте, ОСОБА_3 із клопотанням про передачу йому у власність відповідної земельної ділянки не звертався, документів, передбачених ст. 118 ЗК України не надав.

За положенням ч. ч. 1, 2, 3 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права власності на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Ст. 118 ЗК України визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів прийняття рішення щодо відведення позивачу земельної ділянки на території розташування автогаражу.

Крім того, позивач до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із клопотанням про передачу йому у власність відповідної земельної ділянки не звертався, документів, передбачених ст. 118 ЗК України не надав.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суддя районного суду, яка розглядала зазначену справу є упередженою та зацікавленою у справі, оскільки доказів на підтвердження зазначеного суду не надано.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про відвід судді відмовлено у зв'язку із тим, що позивачем не зазначено підстав, передбачених цивільно-процесуальним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час прийняття рішення про надання позивачу дозволу на розміщення автогаражу, законодавцем було передбачено, що відведення земельних ділянок здійснювалося на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської ради народних депутатів, однак, рішення про відведенння позивачу земельної ділянки не приймалося.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді