Справа № 159/3524/16-ц
Провадження № 2/159/1281/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 жовтня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Базярук У.М.,

представника органу опіки та піклування - Левчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 17.12.10 р. сторони уклали шлюб, що був розірваний у судовому порядку 27.05.13 р.. За час шлюбу у сторін народилась дитина - дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., яка проживає разом з нею. 04.09.15 р. вона повторно вийшла заміж за гр. ОСОБА_6. З відповідачем вона прожила 1 р., що виявився складним. Відповідач не готовий до сімейного життя, часто зловживав спиртним, не затримувався на роботі. Після розірвання шлюбу родичі відповідача наполягли на лікуванні останнього від алкогольної залежності. З того часу, коли сторони стали проживати окремо - більше 4 х років - відповідач не цікавився життям дочки, не телефонував, не вітав з днем народження, не виявляв бажання спілкуватись. Дочка батька не пам»ятає, не має до останнього жодних почуттів, називає батьком її нинішнього чоловіка. Відповідач не був позбавлений інформації щодо місця перебування її і дитини; вона ніколи не чинила перешкод його намірам поспілкуватись з дитиною. Фактично мав можливість, але не бажав користуватись батьківськими правами та виконувати батьківські обов»язки. Відповідач систематично ухилявся від виконання батьківських обов»язків. Коштів на у тримання дочки відповідач не надавав. З огляду на зловживання спиртним, відповідач не мав постійної роботи. З позовом до суду про стягнення відповідача аліментів вона не зверталась. Вона вважає, що відповідач жодним чином не цікавився життям дочки. При виникненні ряду питань щодо дитини, що потребують спільного вирішення, відповідач ухиляється від спілкування і з нею, відмовляє грубо. На неодноразові виклики працівників служби у справах дітей відповідач не з»являвся. 15.07.16 р. органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Покликаючись на ст. 150, ч. 2 ст. 141, ч. 4 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, п. 16 постанови Пл. ВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.07 р., просить позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав щодо вказаної вище дитини; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі.

У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами. Суду додатково пояснила, що відповідач на протязі тривалого проміжку часу не цікавиться вищевказаною дитиною, яка перебуває на її утриманні; під час спільного проживання відповідач вчиняв насильство у сім»ї як по відношенню до неї, так і по відношенню до дитини сторін. Сторони на тривалий час виїжджали у Республіку Бєларусь, однак, звідти відповідач прибув в Україну сам, повернувшись у Республіку Бєларусь лише задля забезпечення повернення її з дитиною в Україну. Згодом стосунки сторін відновились, але не на тривалий час і у 2015 р. припинились остаточно. Вона по телефону повідомляла відповідача про місце проживання, пропонувала спілкування з нею та дитиною, що не знайшло відгуку у відповідача. Відповідач не лише не цікавиться дитиною, а й своєю поведінкою для неї ускладнює отримання передбаченого законодавством його дозволу, необхідного при виїзді дитини у Республіку Бєларусь, де мешкає її мати, а дитини сторін - бабуся; реєстрації місця проживання дитини, влаштування дитини у дитсадок тощо. Відповідач не є платником аліментів, але дитину не утримує. Їй відоме лише місце реєстрації місця проживання відповідача. На засіданні служби у справах дітей її члени, яких було більше 10 осіб і двоє з яких добре знали родину відповідача, про повідомили їй, було одноголосно позитивно вирішено її заяву. При цьому будь - яких доказів неналежної чи негідної поведінки відповідача для комісії вона не надавала, а лише пояснювала свою позицію та вимоги. Відповідач на засідання комісії не з»явився. Характеристику, надану нею суду, витребовувала не вона, а орган опіки та піклування. Вона до Дубівської сільради Ковельського району Волинської області жодного разу не зверталась з приводу негідної поведінки відповідача у побуті або невиконання батьківських обов»язків ним щодо дитини сторін. В даний час вона перебуває у повторному шлюбі. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат - позов також підтримала з мотивів, наведених у ньому та надала суду пояснення, аналогічні поясненням позивача. Просить позов задовольнити з врахуванням, також, того, що дитина сторін фактично проживає у складі сім»ї позивача та її другого чоловіка, якого вважає своїм батьком.

Представник органу опіки та піклування в суді надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини сторін; зазначив, що позов вважає підставним. Суду пояснив, що комісія у справах дітей у червні 2016 р. розглядала один раз звернення позивача. Відповідач на засідання комісії не з»явився, хоча повідомлявся про його проведення за адресою, вказаною позивачем. Він як працівник органу опіки та піклування знав відповідача до досягнення останнім повноліття як дитину, позбавлену батьківського піклування, а тому вважає, що відповідач і з огляду на це неналежно ставиться і до виконання своїх батьківських обов»язків. Хоча відповідача члени комісії не бачили, з ним не спілкувались. Комісією було лише вивчено характеристику з місця проживання відповідача, що надана суду позивачем. Пояснити, яким чином у червні 2016 р. комісією було вивчено характеристику, видану Дубівською сільрадою Ковельського району Волинської області у серпні 2016 р., пояснити не може. Стверджує, що на протязі тривалого проміжку часу відповідач не цікавиться вищевказаною своєю дитиною. Вважає, що в інтересах дитини є позбавлення відповідача батьківських прав.

В судове засідання відповідач не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав.

На думку суду, з огляду на позицію позивача та її представника - адвоката, які, кожна зокрема, не заперечують проти заочного розгляду справи, розгляд справи можливий у відсутності відповідача, відповідно до положень ст. ст. 224 - 228 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника - адвоката, висновок представника органу опіки та піклування, показання свідка, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що заявлені вимоги безпідставні та не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Та обставина, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., стверджується копією свідоцтва про народження вказаної вище дитини.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як слідує з копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 27.05.13 р. у цивільній справі № 159/418/13 - ц провадження № 2/159/269/2013 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 18.06.13 р., шлюб між батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., було розірвано у судовому порядку.

Та обставина, що позивач 04.09.15 р. уклала повторний шлюб з гр. ОСОБА_6 після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище - ОСОБА_1 - стверджується копією свідоцтва про шлюб вказаних вище осіб.

Свідок ОСОБА_9. суду показала, що вона на протязі тривалого проміжку часу знайома з позивачем. Знайома і з відповідачем. На даний час позивач є її невісткою. Їй відомо, що під час спілкування позивача у телефонному режимі з відповідачем останній виявляє байдужість до питань, що пов»язані з дитиною сторін, а саме: не виявляє бажання бачитись і спілкуватись, не сприяє позивачеві у вирішенні питань, що пов»язані з оформленням виїзду дитини за кордон; посилається на хворобу. Після укладення позивачем у вересні 2015 р. шлюбу з її сином, молоде подружжя проживало як у неї, так і на двох інших винайнятих квартирах.

Як слідує з копії довідки виконкому Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області № 1 112 від 19.05.16 р., малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., зареєстрована у складі сім»ї позивача, як і чоловік останньої.

Із тексту характеристики № 1 777 від 26.08.16 р., виданої Дубівською сільрадою Ковельського району Волинської області, відповідач фактично у с. Бахові на даний час не проживає; за період проживання у с. Бахові Ковельського району Волинської області відповідач зарекомендував себе з позитивної сторони, хоча ухилявся від виконання батьківських обов»язків і не приділяв достатньої уваги вихованню дитини, не цікавився її розвитком та здоров»ям, не утримував.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації Волинської обл. від 15.07.16 р. № 968/31/2 - 16, є доцільним та відповідає інтересам малолітньої дитини позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1..

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків, дійсно, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

У розпорядження суду не надано будь - яких доказів притягнення відповідача до адмінвідповідальності за ст. ст. 184, 173 - 2 КУпАП, наявності у відповідача заборгованості по у триманню дитини тощо, тому суд вважає голослівними посилання позивача на вчинення відповідачем насильства у сім»ї щодо неї та дитини сторін; ухилення в у триманні дитини сторін.

Аналізуючи дані характеристики на відповідача, суд звертає увагу на те, що ній зазначено про те, що на території Дубівської сільради Ковельського району Волинської області відповідач фактично не мешкає. У характеристиці зазначено, що коли відповідач мешкав на території вказаної сільради, то неналежно виконував свої батьківські обов»язки, хоча у розпорядженні суду відсутні відомості про те, що сторони з дитиною мешкали на території цієї сільради і остання мала можливість моніторити поведінку відповідача у побуті. Позивач пояснила, що вона не зверталась до цієї сільради з приводу негідної чи неналежної поведінки відповідача у побуті або як батька щодо дитини сторін, тому суд має сумніви у об»єктивності такої характеристики.

Суд переконався, що розгляд звернення позивача службою у справах дітей та, відпоідно, органом опіки та піклування, був поверхневим, при цьому не вивчались документи, що харатеризують відповідача, його поведінку у побуті, не встановлювались причини конфлікту, не заслуховувався відповідач та ті особи, які більше відповідача поряд з позивачем мають можливість мати спілкування з дитиною сторін. Тому суд вважає як висновок комісіїї, так і подальший висновок на підставі його органу опіки та піклування передчасним та таким, що не свідчить про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини на даний час і відповідності цього найвищим інтересам дитини.

Посилання представника органу опіки та піклування на обізнаність з тяжкими умовами виховання відповідача до досягнення ним повноліття, не може слугувати характеристикою відповідача у стосунках з дитиною та приводом до автоматичного рекомендування позбавлення відповідача батьківських прав

Посилання представника позивача на ту обставину, що дитина сторін на даний час фактично мешкає у складі сім»ї позивача та її другого чоловіка, не може бути, на переконання суду, тієї вирішальною обставиною, що приведе до висновку про доцільність та відповідність найвищим інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав дощо неї.

Суд критично оцінює показання свідка з огляду на те, що вона, як матір чоловіка позивача, беззаперечно, підтримує позивача та ту ситуацію, що склалась у сім»ї позивача, коли дитина сторін відчуває певну цілісність сімейних стосунків саме огляду на те, що за віком може сприймати другого чоловіка позивача, а її - сина - своїм батьком. Така позиція є цілком слушною та логічною, однак, суд враховує і те, що таке прагнення не може бути підставою для позбавлення особи батьківських прав щодо її дитини. Суд враховує і те, що, як показала свідок, позивач з дитиною сторін та її сином певний час проживали у неї, за іншими адресами винаймаючи житло. Це також суд розцінює як фактор, що вимагає від відповідача додаткових зусиль для наведення контакту з дитиною такого віку, яка проживає з матір»ю, що уклала повторний шлюб і формує нову сім»ю.

Таким чином, в судовому засіданні не здобуто достовірних доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню вищезазначеної своєї неповнолітньої дитини без поважних причин тривалий час; мав можливість виконувати свій обов"язок по вихованню дитини, однак, ухилявся від виконання цього обов"язку на протязі тривалого проміжку часу, був байдужим як в частині виховання дитини, та і у частині її утримання.

А тому суд не прийшов до твердого переконання, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаної вище неповнолітньої дитини є доцільним, не суперечить інтересам дитини, відповідатиме найвищим інтересам дитини з огляду на необхідність її захисту, що стверджено і міжнародними правовими актами, зокрема, Конвенцією ООН про права дитини. Суд вважає, що позов є передчасним.

Тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 60, 61, 212 - 218, 224 - 228, 88 ЦПК України, ст. ст. 11, 16 ЦК України, ст. ст. 152, 165, ч. 5 ст. 167, ч. 2 ст. 141, ст. 142, ч. 4 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164СК України, преамбулою Конвенції ООН про права дитини, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подання в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

У цьому випадку строк на апеляційне оскарження починається з дня винесення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий:І. М. Логвинюк