Справа № 462/1103/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачка у лютому 2016 року звернулася до суду із позовом до відповідача, уточнивши в подальшому позовні вимоги, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує тим, що квартиру АДРЕСА_1 вона, згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.07.1997 р., придбала у відповідача ОСОБА_2, який за вказаним договором зобов'язувався звільнити квартиру і виписатись з цього житла до 10.08.1997р., проте свого зобов'язання відповідач не виконав, хоча до визначеної дати звільнив спірну квартиру. Відповідач, продавши квартиру і не проживаючи в такій, не знявшись з реєстрації місця проживання, обтяжує її додатковими обов'язками щодо оплати комунальних послуг. Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє її можливості повноправно здійснювати свої прав власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатися своїм майном, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

Позивачка в судове засіданні не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, позивачці ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.07.1997 р., посвідченого 08.07.1997р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. за реєстром №3898, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 /а.с.14/.

З договору купівлі-продажу квартири від 08.07.1997 р. /а.с.16/ вбачається, що відповідач ОСОБА_2 продав, а позивачка ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1. Згідно п.6 цього договору, ОСОБА_2 зобов'язувався виписатися, сплатити всі комунальні послуги і звільнити квартиру до 10.08.1997р.

З довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку /а.с.17/ вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований колишній власник квартири ОСОБА_2

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звільнив квартиру АДРЕСА_1 у серпні 1997р., забравши із такої своє майно, і з того часу в спірній квартирі не проживає, проте не знявся з реєстрації за вказаною адресою,що підтверджується актом ЛКП „Сяйво" від 08.04.2016р. /а.с.30/.

Пункт 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N 5 від 07.02.2014р., згідно якого під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод уздійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11).

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Як зазначає в позовній заяві позивачка, реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє її можливості повноправно здійснювати свої права як власника квартири, на власний розсуд володіти і розпоряджатися своїм майном та обтяжує її додатковими обов»язками щодо оплати комунальних послуг, а тому просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 225-226 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 319, 321, 346 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: