Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2016 Справа №607/15393/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

за участю секретарів Мандзія В.П., Паюка М.М., Субчак Г.Я.,

представника

позивача,

третьої особи-відповідачів

ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника

відповідача-позивача

ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданих у ДТП, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданих у дорожньо-транспортній пригоді. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 квітня 2014 року приблизно о 12 год., на км 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль» відбулася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу на праві власності, під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля марки «MITSUBISHI GRANDIS І», реєстраційний номер ВО 9902 AT, яким керував ОСОБА_4 Постановою про закриття кримінального провадження від 30 травня 2014 року, винесеною слідчим відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Тернопільській області старшим лейтенантом ОСОБА_7, після розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001137 від 26 квітня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, встановлено, що на км 122+100 вказаної вище автодороги, водій ОСОБА_2, в порушення вимог п.14.6 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Додатку 2 ПДР України, яку перетинати забороняється, виїхав на смугу зустрічного руху та розпочав виконувати обгін невстановленого легкового автомобіля та автомобіля відповідача ОСОБА_4, які рухалися попереду в попутному напрямку один за одним. ОСОБА_4 перед зміною напрямку свого руху, пов'язаною із виконанням повороту ліворуч на другорядну дорогу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, зокрема водієві автомобіля «INFINITI QX80», чим порушив вимоги п.10.1. ПДР України. Таким чином встановлено, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.14.6. та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. Додатку 2 ПДР України та водієм ОСОБА_4 вимог п.10.1. ПДР України. Цією ж постановою вирішено направити копію постанови та матеріалів, що стосуються адміністративних правопорушень вчинених ОСОБА_2 та ОСОБА_4 начальнику Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області для вжиття заходів щодо накладення адміністративного стягнення на правопорушників. ОСОБА_2 не був притягнутий до адміністративної відповідальності. Відповідач ОСОБА_4 також не притягувався до адміністративної відповідальності через неможливість працівників ДАІ м.Тернополя скласти відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки встановити місце перебування останнього не представляється можливим. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, на час скоєння ДТП, не була застрахована. Відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПРАТ «УПСК», поліс №АС/7106768 від 16 грудня 2013 року. 07 травня 2014 року позивач звернулась із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до Моторного (транспортного) страхового бюро України та додала необхідні документи. 14 червня 2014 року за вих.№3/1-05/13279 вона отримала лист Моторного (транспортного) страхового бюро України про відмову у відшкодуванні шкоди. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 19 травня 2014 року автомобіля INFINITI QX 80, державний номер НОМЕР_1, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 219 610,82 грн. 10 липня 2014 року позивач знову звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України вже із заявою про виплату відшкодування шкоди в розмірі 219 610,82 грн., однак жодної відповіді не отримала. ОСОБА_1 вважає, що порушення Правил дорожнього руху, допущене ОСОБА_4, є більш суттєвим, ніж порушення, допущене водієм ОСОБА_2, виходячи з того, що він створив небезпеку не тільки автомобілю INFINITI, але й іншим учасникам дорожнього руху, які рухались в попутному напрямку. Тим більше, що водій автомобіля INFINITI уникав зіткнення, але водій ОСОБА_4 продовжував повертати ліворуч, не переконавшись у безпечності маневру. Враховуючи те, що жоден з водіїв не був притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач вважає, що ступінь вини ОСОБА_2 складає 40 %, а ступінь вини ОСОБА_4 складає 60 %. Враховуючи викладене ОСОБА_1 просить суд визначити ступінь вини учасників ДТП: ОСОБА_2 - 40 %, ОСОБА_4 - 60 %; стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України суму збитків (шкоду) в сумі 50 000,00 грн. та 400,00 грн. суми, сплаченої за оцінку майна; стягнути з ОСОБА_4 суму збитків (шкоду) в сумі 81 766,49 грн.

В свою чергу, 05 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що у ДТП, яке мало місце 26 квітня 2014 року, йому заподіяно шкоду. Внаслідок зіткнення пасажири автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS І» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження, а транспортні засоби - технічні пошкодження. Відповідач-позивач вважає, що в описаній вище дорожньо-транспортній пригоді винним являється водій автомобіля INFINITI, зокрема, він не виконав вимоги п.2.3 б), д) ПДР України, які зобов'язують водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. Не переконавшись в тому, що відповідач-позивач, з метою попередження водіїв, які рухалися за ним у попутному напрямку, завчасно увімкнув покажчик лівого повороту, забезпечуючи цим самим безпеку дорожнього руху, ОСОБА_2 розпочав здійснювати на перехресті обгін двох автомобілів не враховуючи дорожньої обстановки, чим порушив п.14.2 ПДР України. Згідно з висновком №288/14 експертного автотоварознавчого дослідження від 07 червня 2014 року, яке проводилося за участю представника страховика та учасників ДТП, вартість спричиненого ОСОБА_4 матеріального збитку становить 55 783,93 грн. крім того, за евакуацію транспортного засобу з місця пригоди ним було сплачено 520 грн. Окрім матеріальної шкоди відповідачу-позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що він переніс істотні переживання за своє життя та здоровя в момент дорожньо-транспортної пригоди. Усвідомлення того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він міг втратити життя, завдало йому глибоких душевних страждань. Крім того, моральна шкода полягає в протиправній поведінці водія ОСОБА_2 Зіткнення, яке відбулося 26 квітня 2014 року, викликало у відповідача-позивача переляк та шоковий стан, внаслідок чого він відчував загальну слабкість, дратівливість, психологічний дискомфорт, погіршення самопочуття та сну. Крім того, на час звернення із зустрічним позовом до суду він продовжує відчувати тривогу під час перебування за кермом, а тому завдану йому моральну шкоду оцінює у 30 000,00 грн. На підставі викладеного ОСОБА_4 просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» 50 000,00 грн. матеріальної шкоди, 500,00 судового збору та 627,41 грн. витрат, повязаних із розглядом справи; стягнути на користь ОСОБА_4 в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 6303,93 грн. матеріальної шкоди, 30 000,00 грн. моральної шкоди, 306,63 грн. судового зору та 72,59 грн. витрат, повязаних з розглядом справи.

04 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути із ОСОБА_4 в її користь заподіяну їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 30 000,00 грн. Моральну шкоду позивач-відповідач обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй спричинено моральні страждання, які потягли негативні зміни в її житті: переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обовязків через фіксованість уваги на проблемі ремонту автомобіля, переживання фізичних незручностей через неможливість тривалий час користуватися транспортним засобом, оскільки вони проживають далеко від міста і автомобіль є необхідністю для них, щоб доїхати до дитячого садочка сина та місця її навчання в м.Хмельницькому, тобто відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_1 та третьої особи на стороні позивача-відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала з врахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог. Проти зустрічного позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях. В матеріалах справи наявні клопотання позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 про розгляд справи за їх відсутності, за участі представника адвоката ОСОБА_3

Представник відповідача-позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні проти первісних позовних вимог заперечив. Зустрічний позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України в судові засідання не зявлявся, однак подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в судові засідання не зявлявся, однак подав суду письмові заперечення на зустрічну позовну заяву в яких просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог та розглядати справу без його участі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що 26 квітня 2014 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: «INFINITI» та «MITSUBISHI». Свідок знаходився в автомобілі «MITSUBISHI», це семимісний автомобіль, яким керував ОСОБА_4. Окрім водія, у транспортному засобі їхало ще шестеро людей, він з дружиною, їх двоє доньок і племінниця сиділи позаду. Дружини свідка сиділа за водієм, а її мати біля водія, на пасажирському сидінні. Коли авто почало повертати на львівську трасу, водій ОСОБА_4 ввімкнув лівий покажчик повороту та наближаючись до повороту, почав зміщуватись лівіше до роздільної смуги. Перед здійсненням маневру повороту і свідок, і водій подивились вліво, чи немає перешкод на зустрічній смузі. За 10-15 м до виконання маневру перешкод не було. Свідок дивився у вікно, а водій у дзеркало. Коли вони фактично зїхали на другорядну дорогу, відбулося зіткнення в передню ліву сторону, тобто у сторону водія. Чи гальмував водій автомобіля «MITSUBISHI» свідку невідомо.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, покази свідка, вивчивши приєднані до матеріалів справи письмові заперечення представників Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_6 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», суд вважає, що заявлені первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ч.1 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України).

Як встановлено в судовому засіданні та визнано представниками сторін, учасники дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 квітня 2014 року, приблизно о 12 год. на км. 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль за участю автомобілів «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, та автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, не притягувалися до кримінальної чи адміністративної відповідальності, а тому в їх діях не встановлено протиправності, що призвела до спричинення шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, та вини водіїв (умисел чи необережність).

Таким чином, суд визначає ступінь вини заподіювачів шкоди в процентному відношенні та враховує всі обставини, повязані із завданням шкоди, зокрема форму вини щодо порушення ПДР. Згідно з розясненнями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 «шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємоповязаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам». За загальним правилом, розмір компенсації шкоди встановлюється законом або домовленістю сторін, а в разі наявності спору між сторонами - судом.

Наведене свідчить про те, що суду необхідно встановити володільців джерел підвищеної небезпеки, обставини вчинення водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до пошкодження транспортних засобів, та з врахуванням допущених ними порушень Правил дорожнього руху України визначити ступінь їх вини в процентному відношенні.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ №457970, виданого ВРЕР ДАІ по обслуг. ОСОБА_11., ОСОБА_11. та ОСОБА_10. Районів, власником автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер ВХ 3663ВМ, є ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК №134899, виданого 1 ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області власником транспортного засобу «MITSUBISHI GRANDIS І», реєстраційний номер ВО 9902 AT, є ОСОБА_12.

Довіреністю від 13 листопада 2012 року серії ВРХ №753696, посвідченою приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_13, ОСОБА_14 уповноважив ОСОБА_4 правом користуватися (в т.ч. керувати) автомобілем «MITSUBISHI GRANDIS І», реєстраційний номер ВО 9902 AT.

Як уже встановлено, 26 квітня 2014 року приблизно о 12 год., на км. 122+100 авто дороги Н-02 «Львів-Тернопіль» відбулася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності, під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля марки «MITSUBISHI GRANDIS І», реєстраційний номер ВО 9902 AT, яким на підставі нотаріально посвідченого доручення керував ОСОБА_4

У день вчинення дорожньо-транспортної пригоди відомості про неї були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001137 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Постановою про закриття кримінального провадження від 30 травня 2014 року, винесеною слідчим відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Тернопільській області старшим лейтенантом ОСОБА_7, після розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001137 від 26 квітня 2014 року, дане кримінальне провадження закрито у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України.

З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце в світлий час доби, поза населеним пунктом, де дозволена для руху транспортних засобів швидкість - 90 км/год. Проїзна частина дороги в місці ДТП пряма в плані, горизонтального профілю, з сухим асфальтобетонним покриттям, забезпечує рух транспорту в двох напрямках та має по одній смузі для руху в кожному напрямку, шириною по 3,4 м. Зустрічні смуги руху розділені суцільною лінією горизонтальної розмітки 1.1 ПДР України, яка навпроти прилягання з лівої (якщо рухатися до м. Львів) сторони другорядної дороги, що веде до дачного кооперативу «Трембіта», переходить у переривчасту. Про прилягання даної другорядної дороги, а відповідно й про наявність перехрестя, водіїв, що рухаються зі сторони м. Тернопіль попереджає дорожній знак 1.23.4 «Прилягання другорядної дороги» ПДР України, який встановлений за 220 метрів до початку небезпечної ділянки. Автомобіль «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1 у технічно справному стані, із одним дорослим пасажиром та однією дитиною, під керуванням водія ОСОБА_2 рухався в напрямку м. Львів. Автомобіль «MITSUBISHI GRANDIS І», реєстраційний номер НОМЕР_2 у технічно справному стані, з трьома дорослими пасажирами та трьома дітьми, під керуванням водія ОСОБА_4 рухався попереду в попутному напрямку. Водій ОСОБА_4 під час керування транспортним засобом, в порушення вимог п.2.1 (г) ПДР України, не мав при собі полісу (сертифікату) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Між автомобілями «INFINITI QX80» та «MITSUBISHI GRANDIS І» на час ДТП рухався невстановлений легковий автомобіль іноземного виробництва. Водії ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на час ДТП в стані алкогольного сп'яніння не перебували, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз №571 та 572 від 15 травня 2014 року. На 122 км + 100 м вказаної автодороги, водій ОСОБА_2 в порушення вимог п.14.6. та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Додатку 2 ПДР України, яку перетинати забороняється, виїхав на смугу зустрічного руху та розпочав виконувати обгін невстановленого легкового автомобіля та автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS І», які рухалися попереду в попутному напрямку один за одним. Під час руху автомобіля «INFINITI QX80» по зустрічній смузі та при його наближенні до автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS І», останній виконуючи поворот ліворуч на другорядну дорогу, змінив напрямок свого руху вліво та виїхав на смугу зустрічного руху, де й відбулося зіткнення вказаних автомобілів.

Як вбачається із полісу №АС/7106768 від 16 грудня 2013 року, відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована ОСОБА_6 акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну визначена в розмірі 50 000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн.

Відповідальність водія ОСОБА_4, всупереч ст.21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка забороняє на території України експлуатацію транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, не була застрахована.

07 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулась із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

15 травня 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України надіслало на адресу ОСОБА_1 листа за вих.№3/1-05/13279 про відмову у відшкодуванні шкоди, посилаючись на те, що відповідно до інформації, отриманої з бази АІПС ДТП, зазначена ДТП сталась внаслідок порушення водієм автомобіля ОСОБА_1 правил дорожнього руху. З огляду на зазначене, Моторне (транспортне) страхове бюро України не має правових підстав для виплати ОСОБА_1 відшкодування з фонду захисту потерпілих у разі звернення із заявою про відшкодування шкоди.

Згідно звіту №2/2205 про оцінку колісного транспортного засобу від 19 травня 2014 року автомобіля INFINITI QX 80, державний номер НОМЕР_1, складеного ТОВ «Подільська незалежна оцінка», вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 219 610,82 грн.

Вартість проведеної оцінки вказаного вище майна становить 400,00 грн., що вбачається із квитанції №ПН51186 від 29 травня 2014 року.

10 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування оціненої ТОВ «Подільська незалежна оцінка» шкоди в розмірі 219 610,82 грн., заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 26 квітня 2014 року.

26 серпня 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України надало ОСОБА_1 відповідь №3/1-05/23027, в якій зазначає про необхідність надання до Моторного (транспортного) страхового бюро України копії постанови суду, завіреної гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП та яка набрала законної сили та копії постанови суду, завіреної гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність ОСОБА_1, яка набрала законної сили.

Відповідно до висновку №288/14 експертного автотоварознавчого дослідження по заяві ОСОБА_4, складеного 07 червня 2014 року субєктом підприємницької діяльності фізичною особою експертом-товарознавцем ОСОБА_15, вартість матеріального збитку, станом на момент ДТП, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 55 783,93 грн.

Вартість вказаного експертного автотоварознавчого дослідження становить 700,00 грн., про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера №288/14 від 07 червня 2014 року.

Згідно акту прийому виконаних робіт та товарного чеку від 26 квітня 2014 року, приватний підприємець ОСОБА_16, що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію від 22 серпня 2002 року №152926, виданого Управлінням у справах торгівлі і побуту Тернопільської міської ради здійснив перевезення транспортного засобу «Міцубіші Грандіс», державний номерний знак НОМЕР_2 с.Довжанка м.Тернопіль. Вартість даної послуги становить 520,00 грн.

20 листопада 2014 року представник ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_5 звернувся із заявою про страхове відшкодування до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», яка зареєстрована страховиком за №236, однак у виплаті страхового відшкодування страхувальнику було відмовлено з тих підстав, що встановити лише вину водія забезпеченого транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 26 квітня 2014 року, неможливо, про що представник ОСОБА_6 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» зазначив у запереченнях на зустрічну позовну заяву.

Як вбачається із висновку №641 судової автотехнічної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2, ОСОБА_1, складеного 29 квітня 2015 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, у дорожній ситуації, що мала місце 24 квітня 2014 року, водій ОСОБА_2 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3. (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 12.3; 12.6 (підпункту «г»); 12.9 (підпункту «б»); 14.2 (підпункту «б»); 14.6 (підпунктів «а» та «в») ПДР України, а також горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій на даній ділянці дороги повинен вести свій автомобіль зі швидкістю не більше 90 км/год і не повинен був перетинати лінію розмітки 1.1 та виконувати обгін транспортних засобів (в тому числі, автомобіля «Мітсубісі-Грандіс»). З технічної точки зору, однією із причин даної ДТП є та обставина, що водій ОСОБА_2 намагався виконати маневр обгону автомобіля «Мітсубісі-Грандіс» на ділянці, де це було заборонено. В цей же час, для вирішення питання про те, могли чи не могли бути другою причиною даної ДТП дії водія ОСОБА_17 при виконанні маневру повороту ліворуч (стосовно того, належним чи неналежним чином він переконався у безпеці цього маневру), необхідно дати правову оцінку всім зібраним доказам по справі (зокрема, даним, які містяться у допитах цього водія від 28 квітня 2014 року та 06 травня 2014 року).

Згідно висновку №2380 судової автотехнічної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2, ОСОБА_1, складеного 22 вересня 2015 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, у заданій водієм ОСОБА_2 дорожній ситуації, що мала місце 24 квітня 2014 року, водій ОСОБА_4 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.2; 9.4; 10.1; 14.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій перед початком виконання маневру повороту ліворуч і в тому числі і на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг) мав переконатися у безпеці виконання цього маневру і не виконувати його в ситуації, коли керований ним автомобіль «Міцубісі» уже обганяв автомобіль «Інфініті» (тобто водієві ОСОБА_4 у даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, слід було дати дорогу автомобілеві «Інфініті», не дивлячись на те, у якому місці водій цього легковика виконував обгін), і лише після цього слід було увімкнути світловий покажчик повороту ліворуч та виконати маневр. З технічної точки зору, у заданій водієм ОСОБА_2 дорожній ситуації водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, і полягала ця технічна можливість у належному виконанні вказаним водієм вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.4; 10.1: 14.3 ПДР України (іншими словами, для уникнення даної ДТП, в заданій водієм ОСОБА_2 дорожній ситуації, водієві ОСОБА_4 необхідно (і достатньо) було перед початком виконання маневру повороту ліворуч переконатися у його безпеці і не виїжджати на зустрічну сторону проїзної частини, оскільки по ній, виконуючи обгін автомобіля «Міцубісі», уже рухавсь автомобіль «Інфініті» (і цьому автомобілеві водієві ОСОБА_4 слід було, з технічної точки зору, дати дорогу)). Оскільки (у заданій водієм ОСОБА_2 дорожній ситуації) водій ОСОБА_4 намагався виконати маневр повороту ліворуч перед автомобілем «Інфініті» (який уже знаходився в стані обгону автомобіля «Міцубісі»), є підстави зробити висновки про те, що у даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_4, з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.4; 10.1; 14.3 ПДР України. У заданій водієм ОСОБА_2 дорожній ситуації та обставина, що перед виконанням маневру повороту ліворуч водій ОСОБА_4 не переконався у його безпеці і не дав дорогу автомобілеві «Інфініті», з технічної точки зору, перебуває у причино-наслідковому зв'язку з фактом даної ДТП. У даній дорожній ситуації (тобто навіть у ситуації, заданій самим водієм ОСОБА_2М.) вказаний водій повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 12.6 (підпункту «ґ»); 12.9 (підпункту «б»); 14.6 (підпунктів «а» та «в») ПДР України та розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДРУ (в частині вимог дорожньої розмітки 1.1- вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків), у відповідності до яких вказаний водій на даній ділянці дороги повинен був вести свій автомобіль «Інфініті» зі швидкістю не більше 90 км/год і не повинен був перетинати лінію розмітки 1.1 та виконувати обгін транспортних засобів (в тому числі, автомобіля «Міцубісі»). Якщо розглядати дії водія ОСОБА_2 після невиконання ним наведених вище вимог (а причина їх невиконання повинна бути оцінена судом самостійно з урахуванням наведених даною експертизою технічних аспектів), тобто розглядати етап розвитку дорожньої ситуації, пов'язаний суто з початком виконання автомобілем «Міцубісі» маневру повороту ліворуч, то у такому випадку водій ОСОБА_2 повинен був, з технічної точки зору, у відповідності до вимог п.п. 12.3; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «б») ПДР України своєчасно застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, відстані) з моменту, коли попутний автомобіль «Міцубісі» почав виконувати поворот ліворуч, виїжджаючи на смугу руху автомобіля «Інфініті». У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, і полягала ця технічна можливість у належному виконанні вказаним водієм наведених вище вимог (іншими словами, для уникнення даної ДТП водієві автомобіля «Інфініті» необхідно (і достатньо) було не виконувати обгін на ділянці, де це заборонено). У даній дорожній ситуації (тобто заданій водієм ОСОБА_2М.) дії вказаного водія, з технічної точки зору, не відповідали вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 14.6 (підпунктів «а» та «в») ПДР України та розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДРУ (в частині вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 - вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків), оскільки водій автомобіля «Інфініті» намагався виконати обгін на ділянці, де це було заборонено (перетнувши суцільну лінію 1.1, на нерегульованому пішохідному переході та на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг). Невідповідність дій водія ОСОБА_2 наведеним вище вимогам, з технічної точки зору, перебуває у причино-наслідковому зв'язку з фактом даної ДТП.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 квітня 2014 року, приблизно о 12 год. на км. 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль за участю автомобілів «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, та автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, слід визначити у співвідношенні 60 % вини у діях водія ОСОБА_2 та 40 % вини у діях водія ОСОБА_4

Визначаючи ступінь вини вказаних водіїв у такому співвідношенні, суд враховує допущені ними порушення Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинно-наслідковому звязку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та розміром спричиненої шкоди.

Визначаючи 60% вини в діях водія ОСОБА_2, суд вважає, що недотримання ним вимог Правил дорожнього руху України в частині виконання маневру обгону на ділянці дороги, де це було заборонено, є первинним порушенням за відсутності якого дорожньо-транспортна пригода могла б не відбутися. Тобто, на км. 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль даній водій мав вести свій автомобіль «INFINITI QX80» зі швидкістю не більше 90 км/год, керуватися вимогами п.п.1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 12.6 (підпункту «ґ»); 12.9 (підпункту «б»); 14.6 (підпунктів «а» та «в») Правил дорожнього руху України та розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України (в частині вимог дорожньої розмітки 1.1 - вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків), і не повинен був перетинати лінію розмітки 1.1 та виконувати обгін транспортних засобів, в тому числі, автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I».

Щодо 40% вини у діях ОСОБА_4, суд насамперед відзначає, що останній керував транспортним засобом без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, що заборонено законом. На км. 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль даній водій, врахувавши те, що окрім нього в салоні перебувало шість осіб, троє з яких діти, мав вести свій автомобіль керуючись п.п.1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.2; 9.4; 10.1; 14.3 Правил дорожнього руху України, у відповідності до яких перед початком виконання маневру повороту ліворуч, в тому числі і на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, він мав переконатися у безпеці виконання цього маневру і не виконувати його в ситуації, коли керований ним автомобіль «MITSUBISHI GRANDIS I» уже обганяв автомобіль «INFINITI QX80». При цьому показання свідка ОСОБА_10 в частині того, що ОСОБА_4 переконався у безпечності своїх дій не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам Правил дорожнього руху України, так як в буд-якому випадку, не дивлячись на те, у якому місці водій ОСОБА_2 почав виконував обгін, лише після закінчення ним маневру водію автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I» слід було увімкнути світловий покажчик повороту ліворуч та виконати маневр.

Вирішуючи питання про стягнення матеріального збитку, суд враховує ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди та зазначає, що в силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах а саме: шкода, завдана одній особі, з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до підпункту а п.41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, зваживши на те, що відповідальність водія ОСОБА_4, всупереч ст.21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не була застрахована, з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_1 слід стягнути 50 000,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, та 400,00 грн. витрачених на оцінку майна, що включаються до складу витрат, повязаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 розміру завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріального збитку, суд виходить із вартості відновлювального ремонту автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, що становить 219 610,82 грн., від якої віднімає 60% вини водія цього транспортного засобу (219 610,82*60/100), що дорівнює 131 766,49 та 50 000,00 грн. (ліміт відповідальності Моторного (транспортного) страхового бюро України) = 81 766,49 грн., яка підлягає до стягнення з водія автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Приймаючи рішення про розмір відшкодування завданої ОСОБА_4 шкоди, суд бере за основу її розмір, що становить 55 783,93 грн. вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_2, та зважаючи на те, що відповідальність автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована ОСОБА_6 акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» в межах страхової виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на суму 50 000,00 грн., вважає за доцільне стягнути з страховика в користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі ліміту відповідальності страховика.

При цьому суд виходить з того, що п.22.1. ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Суд не вбачає підстав до стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 5 783,93 грн. матеріальної шкоди та 520,00 грн. витрат, повязаних з евакуацією автомобіля, оскільки цей розмір збитку покритий виною водія ОСОБА_4 (55 783,93 грн. вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_2, від якої віднімаємо 40% вини водія цього транспортного засобу (55 783,93*40/100 = 22 313,57), що дорівнює 33 470,36 грн. Тобто, виплата ОСОБА_6 акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» страхової суми в розмірі 50 000,00 грн. в повній мірі покриває завдану ОСОБА_4 шкоду.

Щодо вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про відшкодування завданої їм моральної шкоди, суд зазначає, що у відповідності до положень ст.ст.16, 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст.1167 ЦК України).

В силу ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку з посяганням на її права та інтереси. На розмір відшкодування не впливає наявність чи обсяг майнової шкоди, яка завдана тими ж діями, що призвели й до виникнення моральної шкоди. Вимоги про відшкодування майнової шкоди та вимоги щодо відшкодування моральної шкоди розглядаються як самостійні.

Суд приймає доводи ОСОБА_1, викладені нею у заяві про збільшення розміру позовних вимог щодо спричинення моральної шкоди та доводи ОСОБА_4 про моральні страждання, на які він покликається у зустрічному позові, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи встановлені судом обставини вчинення водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до пошкодження транспортних засобів, з врахуванням допущених ними порушень Правил дорожнього руху України, ступеня їх вини в процентному відношенні, вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 3 000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. З приводу стягнення грошового відшкодування моральної шкоди в користь ОСОБА_4 суд вважає, що в даному випадку відсутній солідарний обовязок власника транспортного засобу ОСОБА_1 і водія щодо її відшкодування, оскільки в їх поведінці відсутня спільність дій, а тому з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 підлягає до стягнення 2 000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.4, 10, 60, 160, 212, 214, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданих у ДТП задовольнити частково.

Визначити ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 квітня 2014 року, приблизно о 12 год. на км. 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль за участю автомобілів «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, та автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, у співвідношенні 60 % вини у діях водія ОСОБА_2 та 40 % вини у діях водія ОСОБА_4.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_1 50 000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, та 400 (чотириста) грн. 00 коп. витрачених на оцінку майна.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 87 844 (вісімдесят сім тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 33 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, та 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. грошового відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_4 50 000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. грошового відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська