Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4891/15-ц
Провадження №: 2/332/72/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі - Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2006 року за позивачем, ОСОБА_1, визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 який раніше перебував у власності державного підприємства робітничого постачання «Залізничник».

Як зазначив позивач у своєму позові, що в ході розгляду вищезазначеної справи було встановлено, що державне підприємство «Залзничник» є правонаступником відділу робочого постачання НОД-3, який на підставі договору дарування від 30.11.1973 року і придбав житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями.

Згідно з викопіюванням зі схеми будівельного кварталу, складеного органами БТІ станом на 17.04.1992 року, до складу домоволодіння АДРЕСА_1 також входили наступні будівлі та споруди: житловий будинок А.; сараї Б.Д.Е; вбиральня Ж. водопровід № 2, паркан № 3,4.

Дані будівлі та споруди знаходились на земельній ділянці площею 637 кв.м., з яких 40 кв.м. складали надлишки землекористування.

В ході розгляду вищезазначеної справи було встановлено вартість спірного житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 4015 крб.

Тобто, на підставі рішення суду від 24.07.2006 року позивач вважає, що він набув право власності не тільки на житловий будинок, а і на сараї Б,Д,Е; вбиральню Ж, які були підсобними будівлями і складали з даним будинком одне ціле.

Відразу після визнання за позивачем право власності на житловий будинок, відповідач по справі - ОСОБА_2 почав чинити йому перешкоди щодо користування належною йому власністю - сараями Б,Д., а саме огородив частину земельної ділянки площею 315 кв.м, на якій розташовані сараї Б,Д та інші споруди, металевим парканом, та перестав позивача до них пускати.

У 2008 році позивач змушений був звернутися до суду з позовом та на підтвердження своїх вимог був доданий технічний паспорт вже виготовлений ОП ЗМБТІ від 17.10.2006 року із зазначенням зменшеної (фактичної) площі землекористування позивача в розмірі 282 кв.м. В ході розгляду справи ОСОБА_2 демонтував встановлений ним паркан та звільнив доступ позивача до сараїв Б,Д.

За таких обставин, позивач подав заяву про закриття даної справи.

Протягом наступних трьох років відповідач неодноразово тимчасово обмежував позивачу доступ до сараї Б,Д шляхом огородження зі свого боку їх парканом.

Однак, у грудні 2011 року, незважаючи на вже ніби то вичерпаний конфлікт, як тільки позивач приступив до ремонту сараїв, відповідач знову встановив паркан.

У зв'язку з цим позивач звернувся до Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області.

Листом від 10.12.2014 року інспекція повідомила позивача про ту обставину, що на сьогоднішній час земельна ділянка по АДРЕСА_2 на підставі державного акту на право власності на землю, зареєстрованого 20.04.2010 року та виданого на підставі рішення Запорізької міської ради від 09.12.2009 року № 32 площею 0,0912 га належить ОСОБА_2, а тому спір можливо вирішити тільки у судовому порядку.

Позивач вважає, що внаслідок прийняття Запорізькою міською радою рішення № 32 від 09.12.2009 року та видачі ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0912 га, він позбавлений можливості використовувати належним йому майно - сараями літ.Б,Д.

Прийняттям рішення Запорізька міська рада обмежила позивача у здійсненні права власності у спосіб, що не передбачений діючим законодавством, та будівлі - сараї літ.Б,Д безпідставно перейшли у власність ОСОБА_2

Сараї літ.Б,Д у власність до ОСОБА_2 не переходили і завжди були складовими частинами домоволодіння АДРЕСА_1.

17.12.2015 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, де залучив у якості другого відповідача Запорізьку міську раду та уточнив свої вимоги.

У своєму позові з урахуванням уточненої позовної заяви в редакції від 17.12.2015 року позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні майном - сараями літ.Б,Д, які є підсобними будівлями житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом визнання протиправним та скасування як такого, що прийнято незаконно і порушує права ОСОБА_1, рішення Запорізької міської ради № 32 від 09.12.2009 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою; визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0912 га, зареєстрований за НОМЕР_3 від 20.04.2010 року, виданого на ім'я ОСОБА_2; зобов'язання ОСОБА_2 перемістити паркан, що розділяє домоволодіння АДРЕСА_1 у бік домоволодінняНОМЕР_1 на межу, за межі зовнішніх стін сараїв- літ.Б,Д згідно викопіювання зі схеми будівельного кварталу будинку АДРЕСА_1 складеного органами БТІ станом на 17.04.1992 року та зобов'язати ОСОБА_2 звільнити від належних йому речей сараї літ.Б,Д, що на плані домоволодіння АДРЕСА_2 зазначено як «літня кухня» та літ.Д, заборонити ОСОБА_2 обмежувати доступ позивачу до належних йому сараїв літ.Б,Д шляхом встановлення ОСОБА_2 паркану.

У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Курилін В.О. позов і уточнення підтримали та просять задовольнити позов з урахування уточнення у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позо не визнали та суду пояснили, що з даного питання є рішення суду, яке набрало законної сили, а позивач продовжує вводити суд в оману. Просять у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача - Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву та письмові заперечення, та просить розглянути справу без участі представника Запорізької міської ради. У своїх запереченнях вказав, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки був підготовлений на підставі позитивних висновків усіх служб міста, що погоджують відведення земельної ділянки відповідно до вимог норм Земельного кодексу України. Акт погодження меж землекористування був підписаний позивачем - ОСОБА_1 та безпосередньо завірений головою квартального комітету. Оскільки на теперішній час оскаржуване рішення було фактично виконано, а саме ОСОБА_2 отримано Державний акт про право власності на земельну ділянку по її фактичному користуванню, тому відсутні підстави для позбавлення громадянина його права власності, яке охороняється Конституцією України. Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із рішення суду від 24.07.2006 року, за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що з набуванням права власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_1, він набув право власності і на сараї Б,Д,Е, вбиральню, які були підсобними будівлями і складали з вищезазначеним будинком одне ціле, оскільки за рішенням суду за ним визнано право власності тільки на житловий будинок АДРЕСА_1, а не на усе домоволодіння.

Із рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2015 року (справа № 332/4371/14-ц) вбачається, що у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Запорізької міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовлено. У своєму позові по вищезазначеній цивільній справі ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_2 надав останньому для підписання акт погодження меж користування між спірними земельними ділянками, але ОСОБА_6 про це не було відомо. У своїй позовній заяві підставою для скасування рішення сесії міської ради позивачі вважали порушення вимог ст.198 ЗК України щодо погодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами, а саме: нібито ОСОБА_1 не був підписаний акт погодження меж землекористування, але суду був наданий акт погодження меж землекористування, який підписаний ОСОБА_1 та завірений головою квартального комітету. Тому, рішенням суду було встановлено, що рішення сесії міської ради було прийняте у відповідності до норм чинного законодавства та в межах компетенції, наданої законом, та з цих підстав ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

Апеляційним судом Запорізької області при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду від 17.03.2015 року встановлено, що ОСОБА_1 не придбав житловий будинок АДРЕСА_1 а право власності на цей будинок визнано за ним на підставі рішення суду в порядку набувальної давності. Про земельну ділянку в рішенні нічого не йдеться. Тому доводи ОСОБА_1 та його дружини про те, що з ухваленням рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2006 року про визнання за ними права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 до них автоматично перейшло право користування земельною ділянкою загальною площею 637 кв.м., не заслуговують на увагу. ОСОБА_1 та його дружина користуються земельною ділянкою без будь-яких правовстановлюючих документів. Апеляційним судом в своїй ухвалі зазначено, що оскільки земельна ділянка розміром 637 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в установленому законом порядку не була передана позивачам в користування, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що прийнятим рішенням Запорізької міської ради № 32 від 09.12.2009року на підставі якого Запорізькою міською радою на ім'я ОСОБА_2 видано державний акт від 20.04.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0912 га по АДРЕСА_2, права позивачів не порушуються. Крім цього, апеляційним судом зазначено, що надаючи згоду на приватизацію земельною ділянки шляхом підпису відповідного акту узгодження, сторони тим самим підтверджують не порушення меж суміжного землекористування, а доводи ОСОБА_1 про те, що цей акт не підписаний його дружиною, є безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачено підписання такого акту і дружиною і чоловіком.

Тому, апеляційна скарга ОСОБА_1 була відхилена , а рішення суду від 17.03.2015 року залишено без змін.

Із ухвали Верховного Суду України від 04.12.2015 року, яку надав у судовому засіданні відповідач вбачається, що при розгляді заяви ОСОБА_1. ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.09.2015 року встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 08.09.2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Крім цього, Верховним Судом України в ухвалі зазначено, що рішення першої інстанції, апеляційної інстанції та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ є законними , а заяву ОСОБА_1 та його дружини визнано необґрунтованою.

Згідно ст.61 п.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом за клопотанням представника позивача було допитано спеціаліста ТОВ ЗМБТІ та оглянуто інвентаризаційні справи на будинкиНОМЕР_2 та НОМЕР_1, в ході чого було встановлено, що дійсно сараї літ.Б,Д, були розташовані земельній ділянці по АДРЕСА_1 але частина земельної ділянки, яка була передана у власність відповідача, не вилучалась у встановленому законом порядку у співвласників будинку, на якій вона розташована та яким передавалась у спільне користування відповідними рішеннями.

Таким чином, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 необгрунтований та безпідставний, оскільки він просить усунути йому перешкоди у користуванні майном, на яке у нього немає правовстановлюючих документів, і на яке він немає ніякого права, і крім цього, просить зобов'язати ОСОБА_2 перемістити паркан та надати доступ до сараїв літ. Б,Д, тобто просить особу, якій належить вищезазначене майно - сараї літ. Б,Д, на підставі правовстановлюючих документів - Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 20.04.2010 року, який і є власником даного майна. Цього права його. ОСОБА_2, ніхто не позбавляв, що і підтверджено рішеннями судів першої інстанції, апеляційної інстанції та касаційної інстанції.

Тому, суд вважає, що позов ОСОБА_1 надуманий та безпідставний, і тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.208, 209, 212-215, 61 ЦПК України, ст. 21 ЦК України, ст.ст.12, 198 Земельного кодексу України,суд, -

У ХВ А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної чинності після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.О.Мєркулова