04.11.2016 Справа № 756/5115/14-ц
унікальний № 756/5115/14-ц
провадження № 2-п/756/185/16
УХВАЛА

04 листопада 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

30 вересня 2014 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №531-004/08Ф від 05 вересня 2008 року у розмірі 7884092 грн. 90 коп. та судових витрат у розмірі 3654 грн.

19 жовтня 2016 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій він посилається на те, що він не був присутнім на жодному судовому засіданні, оскільки йому не надходили судові повістки, а розглянувши справу за його відсутності суд позбавив його права на судовий захист, можливості надати свої пояснення та заперечення.

Відповідач вказує, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у спосіб, не передбачений ні кредитним договором, ні договором іпотеки, оскільки п. 7.1.5 кредитного договору та п. 3.1.3 договору іпотеки передбачено, що для погашення заборгованості по кредиту та відсоткам банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Також в порушення п.7.1.11 кредитного договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості до спливу строку повернення кредиту (до 05.09.2015 року), тоді як вказаним пунктом договору передбачено, що банк має право достроково стягнути заборгованість по кредиту та відсоткам, пеню та штрафи у разі порушення позичальником п. 6.1.9 кредитного договору (неповідомлення позичальником наміру отримати кредит іншому банку).

Крім того, відповідач зазначив, що не знаючи про ухвалення судом рішення від 30 вересня 2014 року, продовжував сплачувати банку грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, а саме: 15.09.2014 року - 40000 грн., 09.04.2015 року - 300000 грн., 30.06.2015 року - 30000 грн., 16.10.2015 року - 40000 грн.

На підставі викладеного відповідач просить скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Представник заявника - відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав.

Представник банку в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 232 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не з'явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про всі судові засідання, в тому числі й про судове засідання, яке відбулося 30 вересня 2014 року, за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1, яка також зазначена відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення, проте вся направлена відповідачу кореспонденція повернулася до суду з поміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Крім повідомлення відповідача шляхом направлення судових повісток, відповідачу також направлялись телеграми за зареєстрованим місцем його проживання.

Будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у відповідача поважних причин, що унеможливлювали отримання ним направленої судом кореспонденції та телеграм за зареєстрованим місцем його проживання, а також його явку в судові засідання, до заяви про перегляд заочного рішення не додано.

За таких обставин у суду відсутні підстави для висновку, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин.

Ухвалюючи рішення, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, навівши при цьому обґрунтування своїх висновків.

Доказів, які б спростовували висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову суду не надано.

Посилання відповідача на те, що банк мав право стягнути заборгованість лише шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та не мав права здійснювати дострокове стягнення кредиту та процентів, є необґрунтованими, оскільки відповідно до умов кредитного договору та чинного законодавства звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості є правом банку, а не єдиним способом повернення заборгованості, а право банку вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів у разі прострочення повернення позичальником чергової частини кредиту передбачено ст. 1050 ЦК України.

До заяви про перегляд заочного рішення додано копії квитанцій, відповідно до яких відповідач на виконання кредитного договору №531-004/08Ф під час перебування справи у провадженні суду 15 вересня 2014 року сплатив позивачу 40000 грн.; після ухвалення рішення суду відповідач сплатив банку 30 червня 2015 року - 30000 грн., 16 жовтня 2015 року - 40000 грн.

Проте з рішення суду вбачається, що заборгованість за кредитним договором стягнуто станом на 01 липня 2014 року. Сплата відповідачем грошових коштів на користь банку після ухвалення рішення суду не є підставою для скасування заочного рішення.

Крім того, у квитанції від 09 квітня 2015 року, відповідно до якої відповідач сплатив позивачу 300000 грн., вказано, що погашення заборгованості здійснюється за іншою кредитною угодою.

Враховуючи наведене, заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 231, 232 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до ч.4 ст.231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Маринченко