АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 753/6153/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2234/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Набудович І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

27 січня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 58 500 гривень, пеню в розмірі 10 647 гривень, три відсотки річних в розмірі 875 гривень 04 коп.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи, а саме, що він не підписував договір позики та розписку від 2 жовтня 2013 року.

ОСОБА_4 та його представник в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 2 жовтня 2013 року між сторонам укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав на умовах позики від ОСОБА_5. грошові кошти в сумі 5 000 доларів США зі строком повернення до 29 листопада 2013 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою від 2 жовтня 2013 року.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, просив суд стягнути з відповідача суму боргу згідно розписки в розмірі 5 000 доларів США, що в еквіваленті на день звернення до суду становить 54 250 грн., пеню врозмірі 600 доларів США, що в еквіваленті на донь звернення до суду становить 6 510 грн. та 3% річних в розмірі 49,32 доларів США. що в еквіваленті на день звернення до суду становить 535,12 грн.

У травні 2014 року позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на корись позивача 70 022 грн. 04 коп., з яких: сума боргу згідно розписки в еквіваленті станом на 29 травня 2014 року - 58 500 грн., пеня - 10 647 грн. та 3% річних 875 грн. 04 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, 2 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав на умовах позики від позивача грошові кошти в сумі 5 000 доларів США. зі строком повернення до 29 листопада 2013 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 5 000 доларів США підтверджується розпискою.

Згідно з п. 4.2. договору позики у разі неповернення позичальником суми позики у строки, визначені договором, позичальник сплачує на користь позикодавця комісію в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти бо інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової л ми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей трок ( ч. 1,ст. 530 ЦК України ).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей трок (термін).

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання ротового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав їх обґрунтованими.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, що відповідачем розписка про отримання грошей у борг не видавалась та гроші він у ОСОБА_5 не отримував, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції при подачі заяви про перегляд заочного рішення ані відповідач, ані його представник клопотань про проведення судової почеркознавчої експертизи не заявляли, в суд апеляційної інстанції не з'являлися, інших належних та допустимих доказів суду щодо підтвердження своїх доводів не надали.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При наявності розписки, яка знаходиться у позивача, обов`язок по доказуванню відсутності факту передачі грошових коштів лежить на відповідачеві.

Відповідач розписки про отримання від позивача грошових коштів у встановленому порядку не оспорював та будь-яких належних та допустимих доказів у підтвердження відсутності факту передачі йому коштів позивачем не надав.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді