У х в а л а

17 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Райгородської сільської ради Кам'янського району Черкаської області, Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай),

в с т а н о в и л а :

Кам'янський районний суд Черкаської області рішенням від 17 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року залишила без змін.

11 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 1216-1218,1223, 1268-1270 Цивільного кодексу України, пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», пунктів 1, 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Верховного Суду України від 28 листопада 2007 року, 11 лютого 2009 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року та 30 березня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 березня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши судові рішення без змін, погодився з їх висновками про те, що ОСОБА_4 не довела факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 Крім того, суди встановили, що ОСОБА_5 за життя не набула права на земельну ділянку (пай), оскільки не порушувала питання про включення її до списку та виділення їй відповідної частки (паю) землі.

Разом з тим в ухвалах Верховного Суду України від 28 листопада 2007 року і 11 лютого 2009 року та в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року і 30 березня 2016 року касаційні суди, направивши справи на новий судовий розгляд, указали на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справ, які мають істотне значення для правильного вирішення цих спорів.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Райгородської сільської ради Кам'янського району Черкаської області, Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко