№ 2- 4565/2011
провадження 4-с/201/18/2016
УХВАЛА

05 лютого 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 Мамадієвича, зацікавлена особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій та бездіяльності, рішень протиправними і скасування постанов виконавчого провадження, зобовязання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2012 року позовну заяву задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № DNHLGA00000816 від 26 грудня 2007 року 5 788 735 грн. 31 коп., стягнуто солідарно з ТОВ УФА «Верус» і ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № DNHLGA00000816 від 26 грудня 2007 року - 200 грн., стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» і ОСОБА_1 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн. і стягнути солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» і ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 1700 грн., в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем мешкання боржника.

ОСОБА_1 11 лютого 2015 року звернувся до суду м. Дніпропетровська зі скаргою (заінтересовані особи - державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 і ПАТ КБ «ПриватБанк») на протиправні дії, бездіяльність та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 45746100. В обґрунтування вимог скарги заявник посилався на те, що 02 лютого 2015 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Враховуючи, що строк предявлення виконавчого листа до виконання було пропущено ПАТ КБ «ПриватБанк», заявник вважав, що державним виконавцем було протиправно відкрито виконавче провадження та винесено постанови про накладення арешту, стягнення виконавчого збору та інш., просив визнати неправомірними дії державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області Саване С.М. щодо: відкриття виконавчого провадження ВП № 45746100; накладення арешту на все майно заявника та оголошення заборони на його відчуження; направлення постанови про накладення арешту на все майно заявника та оголошення заборони на його відчуження в усі органи, які реєструють права, згідно вимог державного виконавця від 26 грудня 2014 року; внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо арешту майна заявника; стягнення виконавчого збору у розмірі 578 873грн.53 коп. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 12 грн. 72 коп. Також просив визнати неправомірними та скасувати постанови про відкриття провадження від 15 грудня 2014 року, арешт майна заявника та оголошення заборони на його відчуження від 26 грудня 2014 року, стягнення виконавчого збору, стягнення витрат на проведення виконавчих дій, про повернення виконавчого провадження стягувачу та зобовязати державного виконавця поновити порушені права заявника шляхом зняття арешту з всього майна та скасування записів в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, задовольнивши скаргу в повному обсязі..

Державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області Саване С.М. і представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області Саване С.М. в наданих суду запереченнях просив відмовити в задоволені скарги, посилаючись на те, що строк предявлення виконавчого листа не було пропущено, адже він згідно відмітки на самому листі закінчується лише 27 жовтня 2015 року. Таким чином, державний виконавець вважав, що з його боку не було жодного порушення та винесені ним постанови про відкриття провадження, арешт майна є правомірними. Що ж стосується витрат по виконавчому провадженню, то враховуючи, що заявник добровільно не виконав вимоги державного виконавця, то ним також правомірно було винесено постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив закрити провадження, посилаючись на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а інший представник цього банку в. запереченнях просив відмовити в задоволені скарги посилаючись на пропущення заявником строку на подачу цієї скарги. Просили в задоволенні скарги відмовити, справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб.

Зясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали скарги і цивільної справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу обгрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 20 січня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2012 року позовну заяву задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № DNHLGA00000816 від 26 грудня 2007 року 5 788 735 грн. 31 коп., стягнуто солідарно з ТОВ УФА «Верус» і ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № DNHLGA00000816 від 26 грудня 2007 року - 200 грн., стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» і ОСОБА_1 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн. і стягнути солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» і ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 1700 грн., в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути предявлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Судом зясовано, що про своє порушене право заявник дізнався 02 лютого 2015 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (інших доказів цьому заінтересованими особами суду не надано), а скарга подана до суду 11 лютого 2015 року, а отже відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 385 ЦПК України суд вважає, що заявником строк на подачу скарги не пропущено та він не підлягає поновленню.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень судів та інших органів і (посадових осіб) в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства Юстиції України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення суду від 13 березня 2012 року було видано виконавчий лист № 2-4565/2011р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 5 788735 грн. 31 коп. Строк предявлення виконавчого листа до виконання вказаний до 27 березня 2013 року. (а. с. № 8).

05 вересня 2014 року постановою заступника начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-4565/2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 5788735 грн. 31 коп. (а. с. № 40). Постановою заступника начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 27 жовтня 2014 року виконавче провадження було закрито (а. с. № 93).

15 грудня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень (ВПВР) управління державної виконавчої служби (УДВС) Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45746100 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості (а. с. № 9-10). 26 грудня 2014 року державним виконавцем було винесено наступні постанови: про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 578 873 грн. 53 коп. ( а. с. № 11-12); про стягнення з боржн6ика витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 12 грн. 72 коп. (а. с. № 13-14); про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( а. с. № 15-16); про повернення виконавчого документа стягувачу (а. с. № 17-18).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року (а. с. № 50-51, 69-70) було визнано неправомірними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ та скасовано постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та про закінчення виконавчого провадження та зобовязано державного виконавця зняти арешт, скасувати записи у Державному реєстрі та інш. (а. с. № 92-97).

Враховуючи, що ухвалою суду від 09 лютого 2015 року скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 27 жовтня 2014 року, яка дала право банку звернутися 15 грудня 2014 року до ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області, а також приймаючи до уваги, що доказів на підтвердження направлення рекомендованим листом боржнику ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 45746100, доказів на підтвердження поновлення строку предявлення виконавчого листа до виконання, на підставі яких було відкрито вказане виконавче провадження суду не надано (на жодну з вимог суду оригінал виконавчого провадження не був наданий, а натомість 26 березня 2015 року державним виконавцем було надано копію виконавчого провадження, яка не містить жодного доказу належного повідомлення заявника про винесені постанови), а також враховуючи, що виконавче провадження було відкрито не за адресою боржника, вказаною у виконавчому листі, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість скарги, а тому вимоги скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо: відкриття виконавчого провадження ВП № 45746100, накладення арешту на все майно ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження; направлення постанови про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження; направлення постанови про накладення арешту на все майно та оголошення заборони на його відчуження в усі органи, які реєструють права, згідно вимоги державного виконавця від 26 грудня 2014 року; внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо арешту майна ОСОБА_1 та вимоги про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 15 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 45746100, від 26 грудня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та від 02 лютого 2015 року про повернення виконавчого листа, стягувачеві підлягають задоволенню.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що згідно рукописних написів державних виконавців на самому виконавчому листі вбачається, що 27 жовтня 2014 року цей виконавчий лист було повернуто стягувачу, а саме: 27 жовтня 2014 року державним виконавцем - заступником начальника Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 44641117. Відповідно до цього останнього запису на виконавчому листі щодо дати закінчення попереднього виконавчого провадження на виконавчому листі «27 жовтня 2014 року» і діяв державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, вирішуючи питання про відкриття виконавчого провадження та встановлюючи при цьому - чи не закінчився однорічний строк предявлення виконавчого документа для примусового виконання, вважаючи на підставі статті 23 Закону України «Про виконавче провадження», що він переривався та вважаючи його поновленим саме з 27 жовтня 2014 року.

Але такі висновки державного виконавця ВПВР управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 є помилковими та протиправними з огляду на наступне. Як вбачається зі змісту напису на виконавчому листі, відкриття виконавчого провадження 15 грудня 2014 року повязано саме з датою повернення виконавчого документа стягувачу (саме від неї відраховувався однорічний строк предявлення до виконання), зазначеним на самому виконавчому документі 27 жовтня 2014 року. Ця дата зазначена на виконавчому листі у відповідності до дати винесення постанови державним виконавцем при попередньому відкритті виконавчого провадження за цим виконавчим документом. Відповідно, відкриття виконавчого провадження 15 грудня 2014 року, є похідною (наступною) дією, та повністю залежить від законності та правомірності відкриття попередніх виконавчих проваджень та виконавчих дій щодо відкриття виконавчих проваджень за цим виконавчим листом раніше, а саме 05 вересня 2014 року. Але чинним судовим рішенням - ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-4565/11(4-с/201/3/2015) від 09 лютого 2015 року за скаргою ОСОБА_1 на протиправні дії, бездіяльність та рішення державного виконавця - заступника начальника Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні ВП № 44641117 скаргу ОСОБА_5 задоволено у повному обсязі з підстав пропущення стягувачем встановленого законодавством однорічного строку предявлення виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-4565/2011 від 28 квітня 2012 року до виконання та «Визнано неправомірними дії державного виконавця - заступника начальника Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 щодо: відкриття виконавчого провадження ВП № 44641117; накладання арешту на все майно ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження: щодо внесення записів до Державного реєстру обтяжень рухового майна 08 вересня 2014 року та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень 09 вересня 2014 року щодо арешту майна ОСОБА_1; щодо звернення до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1; щодо звернення до начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з заявою про введення до бази даних «Відомості про осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України» відомостей про ОСОБА_1. Визнано неправомірними та скасовано постанови державного виконавця - заступника начальника Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4: про відкриття виконавчого провадження від 05 вересня 2014 року ВП № 44641117, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 вересня 2014 року; про закінчення виконавчого провадження від 27 жовтня 2014 року.»

Зацікавлена особа у справі Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» з зазначеною ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2- 4565/11(4-с/201/3/2015) від 09 лютого 2015 року не погодилась і оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі представник ПАТ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення, просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в скарзі ОСОБА_1 в повному обсязі. ОСОБА_6 судом Дніпропетровської області за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» постановлено Ухвалу від 28 квітня 2015 року по справі № 2-4565/11, провадження 22-ц/774/3501/15, якою апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року - залишено без змін. Зазначені рішення залишені без змін також після перегляду в касаційному порядку ВССУ, про що свідчить відповідна ухвала ВССУ. Тобто, чинним судовим рішенням встановлено порушення строків предявлення виконавчого документа стягувачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відкриття ще першого виконавчого провадження постановою державного виконавця ще 05 вересня 2014 року.

Враховуючи встановлені чинним судовим рішенням фактичні обставини, однозначно вбачається, що є також є протиправними, тобто винесеними з порушенням строків предявлення виконавчого документа до виконання, і наступні дії та рішення (постанови) державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2014 року бо їх законність безпосередньо повязана з правомірністю або неправомірністю відкриття попереднього виконавчого провадження 05 грудня 2014 року. Приймаючи до уваги встановлену судовим рішенням протиправність відкриття першого виконавчого провадження 05 вересня 2014 року за цим виконавчим листом, не є правомірними й наступні (похідні) відкриття виконавчих проваджень від 15 грудня 2014 року на підставі одного й того ж виконавчого листа та, відповідно, і всі вчинені у цьому виконавчому провадженні виконавчі дії та рішення державного виконавця, як такі, що є похідними від первинних, датованих 05 вересня 2014 року.

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. У разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яка не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається в десятиденний термін з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. В пункті 6 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» передбачено, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати, а не загальний строк, визначений статтею 385 ЦПК України. А тому десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови, в тому числі і про закінчення виконавчого провадження (стаття 49).

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від ЗО грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо убезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В зв'язку з чим вищезазначені вказані заявником постанови цього виконавчого провадження винесені неправомірно та з порушенням закону, а отже підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями. встановленими статтею 386 ЦПК України. Статтею 386 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, за участю яких суд розглядає скаргу, а саме: за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржують ся, присутність інших учасників виконавчого провадження законом не передбачена, в звязку з чим суд не має правових підстав для залишення скарги без розгляду або повернення її заявнику через не залучення до розгляду скарги інших учасників виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Відповідно до п. 4 Постанови № 6 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» на підставі статі 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Суди мають ураховувати, що до учасників виконавчого провадження, які мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої осадової особи державної виконавчої служби, належать також представники сторін за законом чи договором, які діють від їх імені.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки предявлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі старшим державним виконавцем Саване С.М. зроблене не все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, державний виконавець допустив неправомірні дії та бездіяльність, а начальник вказаного відділу не здійснював відповідний контроль за цим.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги не погодження державного виконавця і заінтересованої особи зі скаргою, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим скаргу задовольнити та визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо: відкриття виконавчого провадження ВП № 45746100; накладання арешту на все майно ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження; щодо внесення записів до Державного реєстру обтяжень рухового майна 08 вересня 2014 року та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень 09 вересня 2014 року щодо арешту майна ОСОБА_1; щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 578873.53 грн.; щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 12.72 грн., визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3: про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2014 року ВП № 45746100, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 грудня 2014 року; про повернення виконавчого листа стягувачеві від 02 лютого 2015 року, зобовязати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області поновити порушені права боржника шляхом вчинення дій, спрямованих на: зняття арешту з всього майна ОСОБА_1 та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна ОСОБА_1 накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 грудня 2014 року ВП № 45746100; скасування записів у Державному реєстрі обтяжень рухового майна від 08 вересня 2014 року та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень від 09 вересня 2014 року щодо арешту майна ОСОБА_1; скасування постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 578873.53 грн; скасування постанови про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 12.72 грн.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 27, 31, 32, 45, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 383 388, 210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 Мамадієвича щодо: відкриття виконавчого провадження ВП № 45746100; накладання арешту на все майно ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження; щодо внесення записів до Державного реєстру обтяжень рухового майна 08 вересня 2014 року та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень 09 вересня 2014 року щодо арешту майна ОСОБА_1; щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 578873.53 грн.; щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 12.72 грн..

Визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 Мамадієвича: про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2014 року ВП № 45746100, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 грудня 2014 року; про повернення виконавчого листа стягувачеві від 02 лютого 2015 року.

Зобовязати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області поновити порушені права боржника шляхом вчинення дій, спрямованих на: зняття арешту з всього майна ОСОБА_1 та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна ОСОБА_1 накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 грудня 2014 року ВП № 45746100; скасування записів у Державному реєстрі обтяжень рухового майна від 08 вересня 2014 року та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень від 09 вересня 2014 року щодо арешту майна ОСОБА_1; скасування постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 578873.53 грн; скасування постанови про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 12.72 грн.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -