Справа№ 640/2500/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Сенаторова В . М .,

при секретарі - Явнюк К. Р .,

представника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, у якій вона просить: визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок № 24, житловою площею - 35,9 кв.м. з надвірними спорудами, що знаходяться у м. Харкові по вул. Чкалова на земельній ділянці площею 600 кв.м. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що нажите майно у період шлюбу сторони поділили у добровільному порядку, однак у період шлюбу позивачем було придбано оспорюваний житловий будинок, проте позивач вважає, що цей будинок не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він був придбаний виключно за її особисті грошові кошти, подаровані їй матір'ю - ОСОБА_4, а не за спільні кошти. На підтвердження вищевказаного позивач зазначила, що відповідач за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 ніде не працював, не мав доходу, майна. Позивач також мала незначні доходи, тому придбати спірний будинок за кошти сімейного бюджету не могла. Оскільки кошти на придбання приміщення були отримані від продажу її особистої власності - АДРЕСА_1, яка у свою чергу була придбана на подаровані їй матірю кошти, які остання отримала від продажу своєї особистої квартири АДРЕСА_2. Враховуючи викладене, позивач просила визнати за нею право приватної власності на спірний будинок.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до викладених в позові вимог та надала суду нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3, який позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення не заперечував, справу просив слухати за його відсутності.

ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, 18 березня 2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що складено відповідний актовий запис №113. /а.с.4/

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2002 року АЕК №794467, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було продано АДРЕСА_3. /а.с. 5/

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.07.2002 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8, ОСОБА_6 було продано АДРЕСА_4. /а.с. 6/

За договором купівлі-продажу від 23.07.2004 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9, ОСОБА_2 було продано АДРЕСА_5. /а.с. 7/

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_2 спірний будинок придбала за грошові кошти, які були отримані внаслідок продажу квартири, що була її приватною власністю, а також грошових коштів, що були подаровані їй матір'ю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 ст. 60 ЦПК України).

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2015 року № 6-612цс15.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно, набуте за час шлюбу, а саме спірне житлове приміщення - підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позов задоволений, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3307 грн.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 57, 60 СК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житловий будинок № 24, житловою площею - 35,9 кв.м. з надвірними спорудами, що знаходяться у м. Харкові по вул. Чкалова на земельній ділянці площею 600 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3307 /три тисячі триста сім/ гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -