Справа № 639/2560/16-ц
20 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,
за участю секретаря - Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,
21 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні житловим домоволодінням АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності, зобов'язавши територіальний орган ДМС зняти з реєстрації ОСОБА_2 за місцем проживання АДРЕСА_1
20 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 надала до суду уточнену позовну заяву, згідно якої просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування домоволодінням АДРЕСА_1
Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.1996 року на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 У січні 2010 року до неї звернулась ОСОБА_2 з проханням зареєструвати її у її домоволодінні. При цьому вона обіцяла вносити щомісячно виплати за комунальні послуги. Оскільки у позивача похилий вік - 82 роки і мінімальна пенсія, тому вона надала згоду і зареєструвала 27.01.2010 року ОСОБА_2 у своєму домоволодінні. Однак ОСОБА_2 після реєстрації жодного разу не надала їй кошти для сплати комунальних послуг, зустрічей з нею уникає. Позивач зазначила, що вона неодноразово зверталась до відповідачки з проханням знятись з реєстрації за місцем знаходження її домоволодіння, оскільки вона не в змозі сплачувати сама комунальні послуги (опалювання, водопостачання, газопостачання, каналізація, квартплата), які надаються з врахуванням ОСОБА_2, як зареєстрованої особи, але ОСОБА_2 залишає без відповіді її прохання. Тому, позивач вимушена була звернутись до суду з метою захисту свого порушеного матеріального права.
У судовому засіданні позивач свій позов підтримала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином, шляхом надання повідомлення до редакції газети "Слобідський край».
Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.1996 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої ХДНК Одринською О.В., є власником житлового АДРЕСА_1
Згідно даних домової книги у вищевказаному будинку зареєстровані позивач та відповідач ОСОБА_2 (а.с.8-9).
У судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 більше трьох років в вищевказаному будинку не проживає.
Вищевикладені обставини підтверджуються актом жителів приватного сектору Жовтневого району м. Харкова ділянки № 7 від 23.02.2016 року та висновком Жовтневого відділення поліції Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області від 07.03.2016 року.
У судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_4, яка підтвердила, що відповідач ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 не мешкає. Їй це достовірно відомо, оскільки вона мешкає по сусідству та тісно спілкується з позивачкою.
Не вірити поясненням вищевказаного свідка, у суду немає ніяких підстав, оскільки вона є сторонньою особою, яка не зацікавлена у розгляді справи на користь позивача.
За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК,).
Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в зазначеному вище будинку, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеним будинком.
На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 114, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування домоволодінням АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з моменту одержання його копії.

Суддя Іванова І.В.