Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнепромекобуд" до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" про визнання недійсним договору поруки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року визнано недійсним з моменту укладення договір поруки від 28 листопада 2008 року, укладений між ТзОВ "Український промисловий банк", ОСОБА_1 та ТзОВ "Рівнепромекобуд".

Вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Рівнепромекобуд" судовий збір в сумі 243 гривні 60 коп.

В апеляційній скарзі на це рішення представник ПАТ "Дельтабанк" покликається на його незаконність та необґрунтованість через порушення норм матеріального та процесуального права.

Стверджує про те, що 08 лютого 2008 року між ТзОВ "Український промисловий банк" та ТзОВ "Рівнепромекобуд" (позичальник) в особі директора ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на суму 5 000 000 гривень 00 коп., і в той же день укладено договір іпотеки, а 28 листопада 2008 року між ТзОВ "Рівнепромекобуд" та ОСОБА_1 було укладено договір поруки.

02 липня 2010 року між ТзОВ "Український промисловий банк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір про передачу активів, і внаслідок такої передачі та на підставі ст.ст. 512-517 ЦК України ПАТ "Дельта Банк" став стороною, а саме новим кредитором як за укладеним кредитним договором та договором іпотеки, так і за договором поруки.

Позиція суду про те, що "спірний договір було укладено поручителем ОСОБА_1 діяв не в інтересах ТзОВ "Рівнепромекобуд", а у своїх власних, маючи намір в майбутньому стягнути з підприємства кошти, нібито понесені ним в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором", - суперечить нормам закону та обставинам справи. Не відповідає дійсності твердження про погашення коштів за кредитним договором, зокрема, що "ОСОБА_1 направив ТзОВ "Рівнепромекобуд" вимогу відшкодування йому вартості проданого майна і понесених витрат в рахунок погашення коштів за кредитним договором для забезпечення вимог, за якими укладено спірний договір поруки".

Зазначає, що з дати передачі права вимоги (02 липня 2010 року) ані ТзОВ "Рівнепромекобуд", ані ОСОБА_1 жодної проплати по поверненню кредиту та сплаті відсотків не здійснювали, а тому у поручителя було відсутнє право звертатися до позичальника в порядку ст. 556 ЦК України.

З приводу твердження суду про відсутність будь-якого судового рішення про стягнення боргу з ТзОВ "Рівнепромекобуд" зазначає, що в провадженні господарського суду Рівненської області з 2013 року перебуває справа за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ТзОВ "Рівнепромекобуд" про стягнення заборгованості від 08 лютого 2008 року, провадження в якій двічі зупинялося для проведення судово-економічних експертиз.

В межах розгляду цивільної справи №2-1607/11 Рівненським міським судом розглядалося питання про стягнення солідарно боргу з позичальника та поручителя, однак 28.02.2011 року судом було закрито провадження відносно позовних вимог до ТзОВ "Рівнепромекобуд" у зв'язку з непідвідомчістю.

Спір про стягнення заборгованості за кредитним договором пред'являвся Банком до боржника і поручителя ще у 2011 році, однак рішення про стягнення боргу було постановлено лише щодо поручителя.

Вказане рішення було переглянуте 10.12.2015 року за нововиявленими обставинами.

Визнаючи недійсним договір поруки, суд фактично позбавив можливості стягнення заборгованості в сумі 46 701 184 гривні 53 коп. з поручителя ОСОБА_1

У відповідності до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

При укладенні спірного договору поруки були в повній мірі дотримані всі законодавчо встановлені вимоги щодо дійсності правочину.

Суд першої інстанції необгрунтовано як на підставу недійсності договору поруки покликається на ч.3 ст.238 ЦК України, згідно якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або інтересах іншої особи, а також щодо інших осіб, встановлених законом, проте в оспорюваному договорі поруки саме фізична особа ОСОБА_1 поручається за належне виконання зобов'язання юридичною особою ТзОВ "Рівнепромекобуд", а не навпаки.

В рішенні не наведено жодного доказу, який свідчив би про наявність обставин як підстави недійсності договору поруки згідно ЦК України.

Вказує, що з 02 жовтня 2010 року внаслідок підписання про передачу активів єдиним кредитором за кредитним договором та спірним договором поруки є ПАТ "Дельта Банк".

Просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ТзОВ "Рівнепромекобуд" про визнання недійсним договору поруки від 28 листопада 2008 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ТзОВ "Рівнепромекобуд" вказує, що судом першої інстанції вірно застосовано положення ч.3 ст.238 ЦК України, оскільки під час укладення договору поруки ОСОБА_1 одночасно виступав від свого імені та від імені ТзОВ "Рівнепромекобуд", що свідчить про незаконність та недійсність договору поруки

Зазначає, що ОСОБА_1 направив ТзОВ "Рівнепромекобуд" вимогу про відшкодування йому вартості проданого майна і понесених витрат в рахунок погашення коштів за кредитним договором для забезпечення вимог, за якими укладено спірний договір, тобто відповідач намагається отримати від ТзОВ "Рівнепромекобуд" кошти нібито пов'язані з виконанням оскаржуваного договору поруки, при цьому судового рішення про стягнення боргу з ТзОВ "Рівнепромекобуд" за кредитним договором немає.

Вказує, що представником ПАТ "Дельта Банк" не надано належних доказів передачі права вимоги за договором поруки, а тому зважаючи на відсутність у ПАТ "Дельта Банк" прав кредитора за спірним договором поруки, рішення Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року не стосується його прав та обов'язків.

Просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" і залишити без змін рішення Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Грабовський В.А. у "відзиві" на апеляційну скаргу вказує, що внаслідок погашення боргів ТзОВ "Рівнепромекобуд" за рахунок власного майна, ОСОБА_1 поніс збитки у розмірі 1 075 000 гривень 00 коп., з яких 312 477 гривень 40 коп. кошти, за які на електронних торгах продано належну йому будівлю крамниці, 687 522 гривні 60 коп. різниця між реальною ринковою вартістю та ціною її продажу, 50 000 гривень 00 коп. витрати на правову допомогу, 25 000 гривень 00 коп.

Просить апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" відхилити, рішення Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги ТзОВ "Рівнепромекобуд" та визнаючи недійсним договір поруки, суд першої інстанції із покликанням на правову позицію Верховного Суду України від 23.09.2014 року у справі №3-110гс14 виходив з того, що договір поруки від 28 листопада 2008 року укладений всупереч вимогам ч.3 ст.238 України, оскільки укладений від імені боржника та поручителя однією і тією ж особою, що свідчить про те, що вказана угода була направлена на реалізацію інтересів однієї і тієї ж особи, а саме поручителя ОСОБА_1, що є підставою для визнання цього правочину недійсним на підставі ст.215 ЦК України.

Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2008 року між ТзОВ "Український промисловий банк" та ТзОВ "Рівнепромекобуд" від імені якого діяв ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №17/КВ-08 на відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії, згідно умов якого Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти в еквіваленті 5 000 000 гривень 00 коп. строком по 07 лютого 2011 року включно з метою фінансування будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями по вул. Дем'янчука в м. Рівне (а.с.26-30).

Договорами від 09 квітня 2008 року (№1), 05 травня 2008 року (№2), 13 травня 2008 року (№3), 22 жовтня 2008 року (два договори: №4, №5), 08 листопада 2008 року (№6), 18 березня 2009 року (№7) вносилися зміни та доповнення до кредитного договору від 08 лютого 2008 року, які стосувалися зміни предмета іпотеки (№1, №6, №7) та процентної ставки та розміру комісії (№3, №4), а також зміни формулювання зміни положень розділу 2 "Умови надання кредиту" та розділу 4 "Умови повернення кредиту, сплати процентів та комісії" (№2, №5, №6).

В порядку ст.ст.574-576 ЦК України (із врахуванням договору №7 про внесення змін і доповнень до кредитного договору №17/КВ-08) виконання позичальником зобов'язань забезпечується іпотекою майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершене, яка знаходиться в житловому будинку з вбудованими приміщеннями, що будується за адресою: м. Рівне, вул. Дем'янчука, а саме: 1) нежитлові приміщення загальною площею 1 199, 61 кв.м., заставною вартістю 8 178 341 гривня 18 коп.; 2) житлові приміщення (квартири) загальною площею 1 814,26 кв.м., заставною вартістю 7 879 331 гривня 18 коп.; 3) майнові права за договором купівлі-продажу від 09.04.2008 року, заставною вартістю 5 000 000 гривень 00 коп.

У відповідності до положень ст.553 ЦК України 28 листопада 2008 року між ТзОВ "Український промисловий банк" (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель), ТзОВ "Рівнепромекобуд" (боржник) було укладено договір поруки №17/Zпор-08-1, згідно п.1 якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором №17/КВ-08 від 08 лютого 2008 року (а.с.3).

02 липня 2010 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТзОВ "Український промисловий банк" було укладено договір про передачу активів ТОВ "Укрпромбанк" в рахунок погашення заборгованості, яким регулюються відносини, що пов'язані із заміною кредитора (Укпромбанку) у зобов'язаннях, що виникають із кредитних та забезпечувальних договорів, попередніх договорів (а.с.60-68).

Передання прав іншій особі за правочином є підставою заміни кредитора у зобов'язанні згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, до якого переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України), а тому покликання в запереченнях на апеляційну скаргу щодо відсутності права у ПАТ "Дельта Банк" на подання апеляційної скарги є необгрунтованими.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (в редакції на момент укладення договору); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Вказана норма встановлює заборону на укладення правочину, в якому один представник одночасно виступає від імені декількох контрагентів.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України оспорюваний договір поруки був укладений між кредитором за основним зобов'язанням (на даний час ПАТ "Дельта Банк") та громадянином ОСОБА_1, однак боржник ТзОВ "Рівнепромекобуд" стороною цього договору не є, оскільки він є стороною основного зобов'язання, - у зв'язку з чим висновок суду про невідповідність спірної угоди положенням Цивільного кодексу України є безпідставним.

Укладений договір поруки відповідає ст.627 ЦК України щодо свободи договору : "відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості".

Покликання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду України від 23.09.2014 року у справі №3-110гс14 є неправильним, оскільки вказана правова позиція висловлена у справі щодо правовідносин у сфері оренди: "...спірний договір оренди нежитлового приміщення всупереч вимогам ч.3 ст.238 ЦК України було укладено від імені орендодавця та орендаря однією й тією ж особою, тобто договір направлений на реалізацію інтересів однієї особи", а у даному ж випадку кредитний договір і договір поруки укладено між різними сторонами, що виключає реалізацію інтересів однієї особи.

За встановлених обставин підстав для задоволення вимог боржника - товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнепромекобуд" - про визнання недійсним договору поруки, укладеним 28 листопада 2008 року між кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ОСОБА_1 на забезпечення основного зобов'язання, немає.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а в даному випадку укладеним договором поруки порушення прав товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнепромекобуд" не було.

На підставі наведеного, ст. 238 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнепромекобуд" до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" про визнання недійсним договору поруки - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Шимків С.С.