14 листопада 2016 року м. Мукачево Справа №303/5416/16-ц
номер рядка с.з. 52
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2 міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління»
про стягнення суми 3 % річних,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління» про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 661,43 грн. на підставі частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України.
Як на підставу для задоволення позову, позивач посилається на довготривале несвоєчасне виконання відповідачем рішення суду, на підставі якого було стягнуто заборгованість по заробітній платі.
За доводами позивача, відповідач має нести відповідальність за порушення виконання грошового зобовязання зі сплати заборгованості по заробітній платі,
Позивач прийнявши участь у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові.
Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання свого уповноваженого представника не направив, заперечень проти позову не надав, тому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Заслухавши доводи позивача та дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
На підставі переданого на розгляд суду позову, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 661,43 грн. (розрахунок, а.с. 9) на підставі частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України за невиконання рішення суду, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі.
Надаючи правову оцінку вищевказаним доводам позивача, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 цього Кодексу, визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.
Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобовязання.
Так, за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України).
Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Аналіз частини другої статті 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобовязання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобовязання.
При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства.
Передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України відповідальність не застосовуються до правовідносин, що регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія вказаної статті не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок каліцтва тощо) та сімейні правовідносини.
За таких обставин, положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до трудових правовідносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства.
Дані висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, який при аналізі застосування судами статті 625 Цивільного кодексу України вказав на те, що передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Установлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права.
Така ж правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 р. у справі № 6-43цс14.
За таких обставин справи, позов задовленню не підлягає.
На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129 Конституції України, статтями. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя В.В. Кость
Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 17.11.2016.