АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 673/1600/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2037/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

їх представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

ОСОБА_6 зазначив, що 26 липня 2015 року ОСОБА_9 передав свій автомобіль НОМЕР_1 неповнолітньому ОСОБА_3, який не мав права керування транспортним засобом. У той же день близько 2 години 20 хвилин неповнолітній ОСОБА_3, керуючи вказаним автомобілем по вул. Миру, в м. Деражні, Хмельницької області, не дотримався правил дорожнього руху та допустив зіткнення з належним позивачеві автомобілем НОМЕР_2, який стояв на узбіччі. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль DAEWOO Espero зазнав механічних ушкоджень і вважається фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля без цих ушкоджень - 68 434 грн. 77 коп. ОСОБА_9 незаконно передав керування транспортним засобом ОСОБА_3, у якого відсутнє майно, достатнє для відшкодування завданої ним шкоди, тому ця шкода має бути відшкодована ОСОБА_9 та батьками останнього - ОСОБА_8 і ОСОБА_2

За таких обставин ОСОБА_6 просив суд стягнути з ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9 на свою користь 68 434 грн. 77 коп. майнової шкоди.

Суд залучив ОСОБА_7 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 68 434 грн. 77 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і 684 грн. 36 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_9 незаконно передав керування своїм автомобілем особі, яка не мала права керування таким транспортним засобом, а тому він як володілець джерела підвищеної небезпеки, діяльність якого призвела до дорожньо-транспортної пригоди, має нести відповідальність за завдану позивачеві шкоду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційних скарг, позивач ОСОБА_6, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідач ОСОБА_8 і третя особа ОСОБА_7, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не застосував закон (ст. 30 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з порушенням судом норм матеріального права рішення суду в частині розміру шкоди підлягає зміні.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений і розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_10 є власником, а ОСОБА_9 - володільцем автомобіля НОМЕР_1.

Автомобіль DAEWOO Espero реєстраційний номер НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_7, його володільцем є ОСОБА_6

26 липня 2015 року ОСОБА_9 передав керування належним йому автомобілем НОМЕР_1 неповнолітньому ОСОБА_3, який не мав права керування таким транспортним засобом.

Постановою начальника відділу Державтоінспекції з обслуговування Деражнянського району Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 8 вересня 2015 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді 510 грн. штрафу.

26 липня 2015 року близько 2 години 20 хвилин неповнолітній ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Миру, в м. Деражні, Хмельницької області, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль НОМЕР_2, який стояв на узбіччі. В результаті зіткнення вказані автомобілі отримали механічні пошкодження та потребували відновлювального ремонту.

Постановою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 29 вересня 2015 року до ОСОБА_3 застосовано захід впливу у виді попередження за вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ринкова вартість автомобіля НОМЕР_2 на час дорожньо-транспортної пригоди склала 68 434 грн. 77 коп. Разом із тим, вартість його відновлювального ремонту становить 128 801 грн. 19 коп., а ринкова вартість цього автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди - 14 832 грн. 80 коп.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та висновками експертного товарознавчого дослідження від 7 серпня 2015 року № 100/15 і від 16 листопада 2016 року №1/1611.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів.

Частинами 2-4 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Як передбачено ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

З положень ч.ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України слідує, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 9 ст. 15 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С, Т), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, може бути надано особам, які досягли 18-річного віку. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Згідно п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, настає незалежно від вини його володільця, а отже, є більш суворою порівняно зі звичайною цивільно-правовою відповідальністю. Підставами звільнення від відповідальності за ст. 1187 ЦК України є тільки непереборна сила та умисел потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Аналіз положень ст. 1187 ЦК України свідчить про те, що відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може нести особа, що правомірно володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Управління транспортним засобом, який є об'єктом підвищеної небезпеки, може бути передано третій особі лише за умови, що ця особа наділена правом на керування транспортним засобом. Якщо управління транспортним засобом передано особі, яка не має такого права, то вважається, що об'єкт підвищеної небезпеки не вийшов із володіння його безпосереднього володільця і саме він буде нести відповідальність за завдану шкоду.

Докази у справі вказують на те, що ОСОБА_9 добровільно передав належний йому автомобіль НОМЕР_1 неповнолітньому ОСОБА_3 без відповідної правової підстави, отже автомобіль не вибув з володіння ОСОБА_9, а неповнолітній ОСОБА_3 не є такою особою, що неправомірно заволоділа транспортним засобом.

Таким чином, відповідальність за завдану ОСОБА_6 майнову шкоду має нести ОСОБА_9

Спричинення цієї шкоди не характеризується єдністю дій ОСОБА_9 і неповнолітнього ОСОБА_3, а спірні правовідносини не регулюються положеннями ст. 1179 ЦК України, тому відповідальність за завдану ОСОБА_6 шкоду не може бути покладена на батьків неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_8 і ОСОБА_2

Висновок суду першої інстанції в цій частині є правильним, доводи апеляційної скарги не спростовують його.

Разом із тим, визначаючи розмір збитків, які мають бути відшкодовані позивачеві, суд припустився помилки.

Відповідно до п.п. 30.1, 30.2 ст. 30 Закону № 1961-ІV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 15 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-ІV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Суд першої інстанції правильно керувався тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2 є фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля на час дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим, цей ремонт є економічно необґрунтованим.

Натомість, суд не врахував, що за таких обставин ОСОБА_6 має бути відшкодована різниця між вартістю автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди, а саме - 53 601 грн. 97 коп. (68434,77-14832,80).

В цій частині рішення суду підлягає зміні.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки в даному випадку мало місце неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 слід присудити 536 грн. 02 коп. сплаченого ним судового збору.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 року в частині розміру шкоди та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 53 601 грн. 97 коп. майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 536 грн. 02 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ С.А. Карпусь

/підпис/ Н.О. Федорова

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Коваль Ф.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 34