РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Київський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Божко В.В.

за участю секретаря Гайфутдінової Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЮНІСОН БАНК» про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2015 р. позивачка звернулася до суду з позовом про захист прав споживачів, та з урахуванням залишення частини позовних вимог без розгляду, просила суд визнати незаконними дії ПАТ «ЮНІСОН БАНК» по блокуванню поточних рахунків №7581 та №7581 (гривня), що відкриті на її ім`я, починаючи з 06.11.2015р. по 17.12.2015р. включно.

Свої позовні вимоги Позивачка обґрунтовує тим, що 06.11.2015р. Відповідач зупинив видаткові фінансові операції по її рахунках, відкритих в ПАТ «ЮНІСОН БАНК», що обмежило її право користування своїми грошовими коштами, які знаходилися на таких рахунках. Як на причини блокування, Відповідач посилався на рішення, прийняте Державною службою фінансового моніторингу України з підстав передбачених статтею 17 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Проте, Позивачка не погодилася з існуванням підстав для застосуванням до неї санкцій, зазначених в статті 17 вищезазначеного Закону, а щодо рішення служби вважала його неналежним у справі доказом. Крім того, Позивачка посилається на те, що у відносинах з Відповідачем дотримувалася норм чинного законодавства, декілька разів користувалася рахунками, в тому числі знімала з них готівку, і операції, які були заблоковані Відповідачем, нічим не відрізняються від аналогічних операцій, які раніше вже нею проводилися.

Представник Відповідача у справі в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Зокрема, зазначала, що зупинення видаткових операцій на рахунках Позивача було запроваджено на підставі рішень Державної служби фінансового моніторингу України від 05.11.2015р. та 12.11.2015р., а він є тільки виконавцем вказаних рішень. Також зазначав, що як суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний виконувати рішення спеціально уповноваженого органу, інакше буде підданий адміністративним санкціям.

До завершення розгляду справи по суті, Позивач звернулася до суду з заявою про залишення частини позовних вимог без розгляду в частині зобов`язання Відповідача зняти будь-які обмеження з її поточних рахунків та видати їй через касу банку грошові кошти готівкою. У зв`язку з чим, суд постановив ухвалу про залишення частини позовних вимог без розгляду.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.

Згідно із положеннями статтей 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності процесу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до заяви про прийняття пропозиції щодо укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 27.08.2015 р., заяви про відкриття рахунків від 27.08.2015р. та довідки банку про відкриття рахунків від 27.08.2015р., Позивачкою було відкрито в ПАТ «БАНК ЮНІСОН» поточний рахунок фізичної особи №7581 та картковий рахунок №7581 (гривня).

Згідно із положеннями ст.633 ЦК України договір з банківського обслуговування є публічним договором. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Позивач, відкриваючи рахунки у Відповідача, діяла як фізична особа, мала на меті задоволення споживчих потреб, отже, є споживачем послуг у розумінні статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

У жовтні 2015 року Відповідач звернувся до Позивачки з листом вих. №342/188 від 21.10.2015р. за підписом начальника відділення №1 ПАТ «БАНК ЮНІСОН» в м. Харкові ОСОБА_2, в якому, посилаючись на ч.4 ст.64 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», просив надати документи, які б підтверджували джерела походжень грошових коштів та відповідність фінансовому стану (копії декларації про доходи, договорів купівлі-продажу тощо), що надходять на рахунки Позивачки. У випадку ненадані запитуваної інформації банк попереджав клієнта про можливу відмову в його обслуговуванні.

Позивачка відмовила у наданні банку вказаних документів, посилаючись на те, що відповідно до вказаної норми закону, банк має право вимагати від клієнта інформацію необхідну для ідентифікації та верифікації до та під час укладення договору про банківське обслуговування. Такою інформацією є паспортні дані, дані ідентифікаційного коду, які не змінилися з моменту укладання договору, і які вже були отримані та перевірені банком. Щодо інших питань Позивачка послалася на те, що банк не є фіскальним органом, а звітний період для подання декларації про доходи за поточний 2015 рік, в якому виникли доходи, зараховані на її рахунок, ще не закінчився.

Відповідь Позивачки банк отримав 23.10.2015р., про що свідчить відмітка про отримання.

З моменту відмови у наданні Відповідачу документів по 06.11.2015р. (момент зупинення видаткових операцій), як вбачається з виписки з рахунка, операцій по рахунку не проводилося.

06.11.2015р. Позивачка, під час спроби розрахуватися платіжною карткою, дізналася про блокування свого рахунку в ПАТ «ЮНІСОН банк», на якому на той час знаходилася сума грошових коштів у розмірі 601206,66 грн. В подальшому, аж до 21.12.2015р. Позивачка не могла скористатися вказаною сумою (чеки №6080 від 06.11.2015р., №6817,6818 від 06.11.2015р., №0452 від 11.11.2015р.,№0446 від 10.11.2015р., №0598 від 02.12.2015р.).

Листом №145/13-БТ від 19.11.2015р. Відповідач повідомив Позивачу, що проведення видаткових операцій за відкритим нею в ПАТ «Банк «ЮНІСОН» картковим рахунком №7493 було зупинено на підставі рішення Державної служби фінансового моніторингу України від 06.11.2015р. на строк 5 робочих днів, з 06.11.2015р. до 12.11.2015р. (включно) з підстав, передбачених ч.3 ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Цей строк був продовжений рішенням Державної служби фінансового моніторингу України від 12.11.2015р. на 25 робочих днів, з 13.11.2015р. по 17.12.2015р. (включно), з підстав, передбачених ч.5 ст.17 того ж Закону.

21.12.2015р. Позивач зняла грошові кошти зі свого рахунку у сумі 300 000,00 грн. готівкою у касі банку, т.я. Відповідач зняв обмеження по видатковим операціям на її рахунку.

Відносини у сфері фінансового моніторингу в Україні регулюються Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» №1702-VII від 14.10.2014р., Законом України «Про банки та банківську діяльність», міжнародними угодами, ратифікованими державою Україна у встановленому законом порядку, іншими нормативно-правовими та підзаконними актами.

Згідно із статтею 2 Закону №1702-VII дія закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, фізичних осіб - підприємців, а також на юридичних осіб, їх філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, що забезпечують проведення фінансових операцій на території України та за її межами відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону №1702-VII суб'єктами державного фінансового моніторингу є, серед інших, Національний банк України, центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, Міністерство юстиції України, спеціально уповноважений орган.

Згідно з пунктом 37 статті 1 Закону №1702-VII спеціально уповноважений орган - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Положенням про Державну службу фінансового моніторингу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2015 р. N537 визначено, що Державна служба фінансового моніторингу України (Держфінмоніторинг) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Відповідно до підпункту 10 ч.1 статті 20 Закону №1702-VII та п.6 Положення від 29 липня 2015 р. N537 - спеціально уповноважений орган має право, в тому числі, приймати у випадках, передбачених цим Законом, рішення про зупинення (подальше зупинення, продовження зупинення) фінансових (фінансової) операцій (операції) на строк, установлений цим Законом.

Відповідно до підпункту 1 ч.2 ст.5 Закону №1702-VII суб'єктами первинного фінансового моніторингу є, в тому числі, банки, страховики (перестраховики), страхові (перестрахові) брокери, кредитні спілки, ломбарди та інші фінансові установи.

Відповідно до п.18 ч.2 статті 6 Закону №1702-VII суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний за рішенням спеціально уповноваженого органу, наданим з метою зупинення фінансової операції (фінансових операцій) як такої, що може бути пов'язана з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, зупиняти проведення або забезпечити моніторинг фінансової операції (фінансових операцій) відповідної особи в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.3-5 ст.17 Закону №1702-VII спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов'язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб'єкту первинного фінансового моніторингу;

є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб'єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів. Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) субєктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - пятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Аналізуючи норми Закону №1702-VII, суд зазначає, що зупинення видаткових фінансових операцій не є імперативною нормою, а правом уповноваженого органу та може бути запроваджено за умови поєднання в операції одразу декількох умов, зазначених в статтях 15,16 вказаного Закону.

Досліджуючи та оцінюючи документи, на які Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилається як на рішення Державної служби фінансового моніторингу України від 05.11.2015р. та 12.11.2015р., на підставі яких Відповідачем і було запроваджено зупинення видаткових операцій на рахунках Позивача, суд виходить з наступного:

Суду поданий роздрукований з непідтвердженого та не ідентифікованого Відповідачем джерела текст, без зазначення дати прийняття так званого рішення (його реквізитів, номер, дата), прізвища, ім`я та по-батькові особи, яка прийняла таке рішення та її посади (повноважень), інші необхідні для збереження банківської таємниці реквізити такого документу також відсутні.

Виходячи з положень статей 57-64 ЦПК України, суд не може прийняти такий документ в якості доказу.

Крім того, суду не надано доказів реєстрації такої фінансової операції як сумнівної як з боку суб`єкта первинного фінансового моніторингу так і з боку спеціально уповноваженого органу.

Так, на підставі ухвали суду про витребування документів від 08.12.2015р., судом були витребувані від Державної служби фінансового моніторингу України копії рішень, на підставі яких було запроваджено зупинення видаткових фінансових операцій на рахунку Позивача. Державна служба фінансового моніторингу України в своєму листі вих.№5608/0820-04 від 15.12.2015р. як на підставу відмови витребуваних судом документів послалася на «таємницю фінансового моніторингу».

Згідно з п.40 статті 1 Закону №1702-VII, таємниця фінансового моніторингу це інформація, отримана під час здійснення державного фінансового моніторингу спеціально уповноваженим органом, а саме інформація про фінансові операції та їх учасників, додаткова інформація, інша інформація, що може бути повязана з підозрою у легалізації (відмиванні) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванні тероризму чи фінансуванні розповсюдження зброї масового знищення та/або іншими незаконними фінансовими операціями.

Згідно з статтями 21 та 22 Основного Закону Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Пунктом 3 Регламенту роботи Державної служби фінансового моніторингу України затвердженого Головою Державної служби фінансового моніторингу України ОСОБА_3 від 30.05.2011р. за №97 (із змінами та доповненнями) визначено, що діяльність Держфінмоніторингу є відкритою та прозорою. Прозорість роботи Держфінмоніторингу забезпечується шляхом розміщення інформації на офіційному Веб-сайті Держфінмоніторингу. Гласність роботи Держфінмоніторингу забезпечується відповідно до вимог законів України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію» та інших законодавчих актів з урахуванням вимог законів України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», «Про державну таємницю» тощо.

Інформація, що віднесена до державної таємниці та порядок доступу до таємної інформації регламентовано вичерпним переліком, який зазначений в пп.4 ч.1 ст.8 Закону України "Про державну таємницю" від 21.01.1994р. № 3855-XII (із змінами та доповненнями на час виникнення спору).

Частиною 2,3 тієї ж норми Закону "№ 3855-XII визначено, що конкретні відомості можуть бути віднесені до державної таємниці за ступенями секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно" лише за умови, що вони належать до категорій, зазначених у частині першій цієї статті, і їх розголошення завдаватиме шкоди інтересам національної безпеки України та з дотриманням вимог статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Забороняється віднесення до державної таємниці будь-яких відомостей, якщо цим будуть звужуватися зміст і обсяг конституційних прав та свобод людини і громадянина, завдаватиметься шкода здоров'ю та безпеці населення.

Статтею 10 Закону № 3855-XII визначено, що віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян. Державний експерт з питань таємниць відносить інформацію до державної таємниці з питань, прийняття рішень з яких належить до його компетенції згідно з посадою. У разі, якщо прийняття рішення про віднесення інформації до державної таємниці належить до компетенції кількох державних експертів з питань таємниць, воно за ініціативою державних експертів або за пропозицією Служби безпеки України приймається колегіально та ухвалюється простою більшістю голосів. Інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом.

Статтю 12 Закону № 3855-XII регламентовано, що Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України. Зміни до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, вносяться не пізніше трьох місяців з дня одержання Службою безпеки України відповідного рішення державного експерта з питань таємниць.

Суду не надано доказів, а з зазначених нормативно-правових актів не вбачається, що інформація, отримана під час здійснення державного фінансового моніторингу спеціально уповноваженим органом, а саме інформація про фінансові операції та їх учасників, додаткова інформація, інша інформація, що може бути повязана з підозрою у легалізації (відмиванні) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванні тероризму чи фінансуванні розповсюдження зброї масового знищення та/або іншими незаконними фінансовими операціями, віднесена до державної таємниці, внесена у встановленому Законом порядку до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, тому не підлягає розголошенню.

Крім того, відповідно до статті 6 Закону "Про доступ до публічної інформації" інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше. Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Враховуючи, що 21.12.2015р. обмеження з рахунку були зняті Відповідачем, тож і підстави для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше, - відпали. Отже, і підстави не надавати на запит суду такі документи відсутні.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - статті 8, 19 Конституції України.

Суду не надане рішення спеціально уповноваженого органу про зупинення видаткових фінансових операцій по рахунках Позивача.

Відповідачем не надано документів, які б суд міг приймати та оцінити як докази в розумінні Глави V ЦПК України, які б підтверджували прийняття Державною службою фінансового моніторингу України рішення про зупинення видаткових операцій на рахунках Позивача. Самою ж Державною службою фінансового моніторингу України не підтверджено факт прийняття такого рішення та віднесення у встановленому законом порядку інформації стосовно прийняття такого рішення та підстав його прийняття до таємної (інформації з обмеженим доступом), ступеня секретності такої інформації, органу, який надав такій інформації статусу секретності, строку секретності такої інформації.

Відповідно до ст.ст.509, 525, 526, 629 ЦК України договір є підставою для виникнення зобов`язань, які повинні виконуватися належним чином і в установлений договором строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтом (володільцеві рахунку) грошову кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Ст.1068 ЦК України встановлений обов`язок банку вчиняти для клієнта операції, передбачені для даного виду рахунку, у тому числі зарахування грошових коштів, їх видачу за розпорядженням клієнта або перерахування.

Відповідно до ст.ст.1073,1074 ЦК України, які встановлюють правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Таким чином суд вважає, що відповідачем порушені законні права та інтереси позивача, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.10,11,60,209,212,214,215,217,218 ЦПК України, ст.ст. 509,525,526,629,1066,1073,1074 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконними дії ПАТ «ЮНІСОН БАНК» (, адреса реєстрації м. Київ, пр. Науки, 30-А) по блокуванню поточних рахунків №7581 та №7581 (гривня), що відкриті на ім`я ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, починаючи з 06.11.2015р. по 17.12.2015р. включно.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 10-ти днів з дня проголошення, а стороною, що не приймала участі в судовому розгляді справи в той же строк після отримання копії судового рішення.

Головуючий суддя -