АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2318/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2852/16Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Обідіної О.І., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області, третя особа - Лубенська об'єднана державна податкова інспекція Державної фіскальної служби, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку набувальної давності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області, третя особа - Лубенська об'єднана державна податкова інспекція Державної фіскальної служби, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку набувальної давності.

Свій позов обґрунтовувала наступним: у 1983 році вона разом з дочкою на правах квартиронаймача поселилася у 17/100 частини будинку АДРЕСА_2 Вказане домоволодіння належало ОСОБА_3 В іншій частині домоволодіння на правах квартиронаймача мешкав ОСОБА_4, який в подальшому, в 1994 році, придбав цю частину, а в 1995 році продав ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, і оскільки після неї не виявилося спадкоємців, частина будинку в розмірі 17/100 перейшла у власність держави. Позивач зверталася до Лубенського міськвиконкому з проханням про продаж їй частини будинку, однак її заява не розглядалася, а спірну частину будинку продали ОСОБА_5 за 4000 грн. ОСОБА_2 оскаржила вказаний договір купівлі-продаж в судовому порядку. Рішенням Лубенського міського суду від 04 грудня 1997 року договір купівлі-продажу 17/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 укладений між Лубенською податковою адміністрацією та ОСОБА_5 було визнано незаконним. Рішення суду першої інстанціє залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій, є чинним. Позивач вказує, що провела в займаній квартирі газове опалення, протягом всього часу проживання оплачує комунальні послуги, проводить поточні та капітальні ремонти, добросовісно, безперервно та відкрито володіє вказаним нерухомим майном. Спірна частина домоволодіння на балансі Лубенської ОДПІ не перебуває.

Просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 17/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області, третя особа - Лубенська об'єднана державна податкова інспекція Державної фіскальної служби, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку набувальної давності, - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, прохала його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника,перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 з 24 червня 1985 року постійно та безперервно мешкає у АДРЕСА_1, що підтверджується даними домової книги та актом вуличного комітету від 01 серпня 2016 року (а.с.5-7).

Власником 17/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кобиляцькою нотаріальною конторою 17 січня 1997 року №220, є держава в особі Лубенської міжрайонної державної податкової інспекції (а.с.10).

Матеріалами справи також підтверджується висновок суду першої інстанції про те, що виконавчим комітетом Лубенської міської ради роз'яснювалася ОСОБА_2 можливість придбати частину вказаного житлового будинку за суму, встановлену згідно оціночного акту.

Так, у відповідь на лист ОСОБА_2, у жовтні 1998 року виконкомом Лубенської міської ради Полтавської області було надано відповідь із зазначенням інформації про те, що на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом від 17 січня 1997 року ААЕ №741630, виданого Кобеляцькою нотаріальною конторою власником 17/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, є держава в особі Лубенської міжрайонної державної податкової інспекції. Роз`яснено право на купівлю вказаної частини житлового будинку згідно з оціночним актом у відповідності до Інструкції про порядок обліку, оцінки і реалізації конфіскованого майна, безгосподарного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави та скарбів, затвердженої наказом ГДПТ України № 20 від 08 червня 1993 року та зареєстрованої Мінюстом за № 80 від 1 липня 1993 року (а.с. 8).

01 вересня 1997 року Лубенська державна податкова інспекція та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу, згідно з яким остання набула у власність 17/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов у м. Лубнах по АДРЕСА_1, (а.с.13).

Рішенням Лубенського міського суду Полтавської області від 04 грудня 1997 року вищевказаний договір купівлі-продажу було визнано недійсним, крім того, вказаним рішенням визнано недійним рішення Лубенського міськвиконкому № 193 від 27.серпня 1997 року щодо визнання безгосподарними 17/100 частин будинку по АДРЕСА_1 та рішення № 160 про надання даної частини будинку ОСОБА_5 (а.с.14-17).

Згідно з нормою ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Виходячи зі змісту зазначеної ч.1 ст.344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи та які повинна була довести позивачка відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, є: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із недоведеності позивачкою факту добросовісності володіння майном, позивачка знала, що не є власником зазначеного нерухомого майна, а лише користується ним на правах квартиронаймача. Сам факт тривалого проживання у спірному нерухомому майні на правах квартиронаймача, догляд за ним та відсутність іншого помешкання не породжують права власності.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про необґрунтованість доводів апелянта про те, що вона є добросовісним володільцем вищевказаного нерухомого майна, адже вона була лише квартиронаймачем вказаної частини житлового будинку, так як після смерті ОСОБА_6 (власниці), згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 17січня 1997 року № 220 стала держава в особі Лубенської міжрайонної державної податкової інспекції, про що знала ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи.

Надана Лубенською об`єднанню ДПІ ГУ ДФС у Полтавській області ДФС України відповідь про те, що вказане в заяві майно на балансі інспекції не знаходиться, не можна розцінювати як доказ на підтвердження того, що власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, тобто того, що майно є безхазяйним.

Посилання на не заперечення відповідачем проти задоволення позову, не впливає на правильність зроблених висновків судом першої інстанції, оскільки не може вважатися визнанням позову, відповідно до ст. 175 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що після скасування договору-купівлі продажу, укладеного між Лубенською податковою адміністрацією та ОСОБА_5 спірна частина будинку не була постановлена на баланс Лубенської податкової адміністрації чи Лубенської міської ради тому власник на даний час відсутній, а вона вважала себе єдиним власником вказаного майна не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції.

Так, при визнанні недійсним договору купівлі-продажу 17/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, між Лубенською податковою адміністрацією і ОСОБА_5 (Рішенням Лубенського міського суду Полтавської області від 04 грудня 1997 року) суд посилався на положення ст. 48 ЦК України.

Норми ЦК України (1963 року), зокрема ч. 2 ст. 48 ЦК України (1963 року) передбачали двохсторонню реституцію у разі недійсності угоди. Тобто, у разі визнання вказаного договору недійсним кожна сторона повинна була повернути другій стороні все одержане за договором.

Слід звернути увагу, що баланс підприємства, установи (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства, установи (організації), а само по собі не взяття на баланс не свідчить про втрату права власності.

При цьому, скасування судом договору-купівлі продажу, укладеного між Лубенською податковою адміністрацією та ОСОБА_5 не давало жодних підстав ОСОБА_2 вважати себе власником частини будинку.

Крім того, у пункті п. 11. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, зазначено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

У абзаці 2 п. 13 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладена правова позиція, згідно якої відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Із матерів справи вбачається, що позивач, відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, не довела, що власником майна є територіальна громада або попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути їй відомий, чи вищевказане майно є безхазяйним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження доказів, що надані сторонами у справі та доводів сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Разом з тим, апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

О.О. Панченко