Справа № 136/1694/15-ц Провадження № 22-ц/772/481/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Іванюк М.В., Копаничук С.Г.,

при секретарі: Агеєва Г.В.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 29.12.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

18.09.2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на своє утримання, у звязку з продовженням нею навчання. Позивачка зазначила, що відповідач являється її батьком. На даний час вона досягла повноліття і продовжує розпочате у 2015 році навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті ім. Коцюбинського, яке триватиме до 30.06.2019 року. Посилаючись на те, що у звязку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги ( проживання в гуртожитку та вартість навчання), а відповідач ухиляється від участі в її утриманні, позивачка просила суд ухвалити рішення про стягнення на її користь аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісяця, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання, але не більше як до виповнення 23 річного віку.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 29.12.2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та направити справу на новий розгляд, посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з»ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні представник апелянта уточнила вимоги апеляційної скарги і просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з»явився про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заперечення на апеляційну скаргу у яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 /а.с.5/

Із довідок виданих Вінницьким Державним педагогічним університетом від 18.08.2015 року за № 12134 та від 11.09.2015 року за № 03/238 вбачається, що ОСОБА_3 зарахована на навчання за кошти фізичних та юридичних осіб, денна форма навчання та проживає в гуртожитку № 4-Б за адресою: м. Вінниця, вул. 50-річчя Перемоги, 20 кімната 427, що належить Вінницькому державному педагогічному університету./ а.с.6, 7/

Довідки від 07.09.2015 року за № 15/124, та від 11.09.2015 року за № 113 видані Вінницьким державним педагогічним університетом імені ОСОБА_5 свідчать про те, що ОСОБА_3 навчається на першому курсі ОКР бакалавра інституту фізичного виховання і спорту (стаціонар) денна форма навчання на контрактній основі, термін навчання з 01.09.2015 року по 30 червня 2019 року, стипендія не виплачується. Плата за рік становить 9100 гривень. /а.с. 9, 11/.

Квитанція "Приватбанку" від 29.08.2015 року вказує, що ОСОБА_3 здійснила проплату в сумі 1 500 гривень за проживання в гуртожитку № 4-б, отримувач ВДПУ ім. М. Коцюбинського /а.с. 12/.

Згідно квитанції "Приватбанку" від 09.09.2015 року ОСОБА_3 здійснила проплату за навчання в сумі 4600 гривень, отримувач платежу ВДПУ ім. Коцюбинського.

З довідки Липовецької центральної районної лікарні від 16.09.2015 року за №868 вбачається , що ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного двохстороннього гаймориту, стан після гайморотомії з видалення кисти лівої внутрішньо-щелепної пазухи у 2014 році та рилосепопластики, потребує диспансерного нагляду у лорлікаря, потребує лікування при загостреннях хвороби, санаторно-курортного та профілактичного лікування /а.с. 8/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи повнолітньою дочкою відповідача, яка не досягла 23 років та продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, має право на звернення з даними вимогами до суду, однак відповідачем доведено факт неможливості ним надавати дочці таку матеріальну допомогу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року № 6-186 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням, без встановлення можливості батьків надавати таку допомогу, не може бути підставою для задоволення позову про покладення обов'язку по її утриманню з урахуванням того, що такий їх обов'язок не є безумовним.

З огляди на викладене, однією із обов'язкових умов, за яких можливе покладення на батьків обов'язку по утриманню повнолітньої дитини, є їх спроможність надавати таку допомогу.

Як убачається із матеріалів справи, заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що не має змоги надавати матеріальну допомогу дочці, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, на утриманні має малолітню дитину, друга його дружина також отримує практично мінімальну заробітну плату, інших доходів сім»я немає. Враховуючи витрати на сплату щомісячних платежів ( біля 600 700 грн.) комунальних та інших, зароблених коштів йому не вистачає на покриття першочергових життєвих потреб для своєї сім»ї, повноцінного харчування, а тому просив у позові відмовити.

На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, довідку Липовецької центральної районної лікарні від 24.09.2015 року про нараховану і отриману заробітну плату ОСОБА_4М.( дружина), рахунки по сплаті комунальних платежів та довідку ФОП ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 ( відповідач) дійсно працює в ПП ОСОБА_7 водієм та отримав виплати за березень-серпень 2015 року на загальну суму 7 330 грн.

В свою чергу на виконання вимог ухвали суду Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області надала інформацію відповідно до якої ОСОБА_4 за період з 01.01.2014 року по 30.06.2015 року отримував дохід лише з заробітної плати, нараховану СПД НОМЕР_1, яка у квартал становила суму 3 660 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно оцінив докази надані сторонами та прийшов висновку, що дохід та матеріальне становище відповідача не дають йому можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановивши рішення з додержанням вимог закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню .

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 29.12.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: