Справа № 747/748/16-ц Провадження № 22-ц/795/1852/2016 Головуючий у I інстанції Косенко Ю. Л. Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Вінгаль В.М.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Талалаївського районного суду від 17 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Рішенням від 17 серпня 2016 року Талалаївський районний суд позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив. Визнав ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом у будинку № 13 по вул. Лермонтова в смт. Талалаївка Чернігівської області.

В уточненій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування фактичних обставин справи, просить скасувати оспорюване рішення суду та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про задоволення позову, пославшись при цьому на рішення Талалаївського районного суду від 18 жовтня 2012 року, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок № 13 по вул. Лермонтова в смт. Талалаївка в порядку спадкування за заповітом, про існування якого вона дізналась лише в серпні 2016 року.

На думку відповідача, таке посилання є безпідставним, оскільки під час розгляду справи про визнання права власності на будинок суд не врахував тієї обставини, що цей будинок вони будували разом з померлим чоловіком під час шлюбу за спільні кошти, отже, вона має законне право на частку в житлі.

ОСОБА_1 вказує, що суд розглянув дану цивільну справу без участі представника служби у справах дітей Талалаївської РДА та незаконно виселив її та її неповнолітнього сина з житлового приміщення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є членом сімї власника будинку ОСОБА_2, не повязана з нею спільним побутом, більше 8 років не проживає у будинку, не несе витрат на його утримання, а реєстрація її місця проживання у вказаному будинку створює перешкоди для позивача, зокрема, унеможливлює оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Як вбачається з копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, за зазначеною адресою ОСОБА_1 зареєстрована з 06 лютого 2003 року (а.с. 7-8). Її чоловік, ОСОБА_3, був зареєстрований за цією ж адресою з 27 січня 1998 року.

05 липня 2007 року в Талалаївському відділі РАЦС Чернігівської області зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що свідчить довідка відділу РАЦС Талалаївського РУЮ (а.с. 17).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер 30 липня 2010 року (а.с. 15). 13 лютого 2011 року померла його матір, ОСОБА_4 (а.с. 47), яка за свого життя склала заповіт, відповідно до якого розпорядилась всім належним їй на день смерті майном на користь позивача ОСОБА_2 (а.с. 48).

На підставі рішення Талалаївського районного суду від 18 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили та у встановленому законом порядку не оскаржувалось, за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по вул. Лермонтова, 13 в смт. Талалаївка, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3Л.(а.с. 10, 14). Право власності зареєстровано КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 грудня 2012 року (а.с. 9).

Позивач, посилаючись на приписи ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в звязку з її тривалим непроживанням у будинку, що перешкоджає вільно розпоряджатись належною ОСОБА_2 власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Права та обовязки членів сімї власника житлового будинку визначені ст. 156 ЖК України. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 ЖК України, а саме інший з подружжя, їх діти, батьки. Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Норма закону, яка б регулювала порядок визнання особи, яка не ї членом сімї власника, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в діючому законодавстві, зокрема, житловому та цивільному, не передбачена, з огляду на це слід застосувати аналогію закону.

Приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

12 липня 2016 року комісією в складі Талалаївського селищного голови та депутата селищної ради був складений акт обстеження умов проживання, зі змісту якого вбачається, що за адресою: вул. Лермонтова, 13 смт. Талалаївка зареєстровані ОСОБА_1 зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_5, проте з 2007 року за цією адресою не проживають (а.с. 20). Вказаний акт на даний час є чинним і відповідачем не спростований.

Згідно довідки виконкому Рябухівської сільської ради від 07 липня 2016 року, ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі своїм сином без реєстрації (а.с. 18).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, пославшись на вибуття ОСОБА_1 зі своєю дитиною на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, де останні фактично проживають. Ці висновки суду першої інстанції належними доказами не спростовані. Матеріали справи не містять також доказів про те, що відповідач утримує спірне житло, сплачуючи комунальні послуги, що також, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність у ОСОБА_1 інтересу до спірного помешкання.

Частино. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, посилання заявника на наявність рішення Талалаївського районного суду від 18 жовтня 2012 року, яке на її думку є незаконним і безпідставно прийняте як належний доказ у даній цивільній справі, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки, як вже зазначалось, рішення суду на даний час набрало законної сили. ОСОБА_1, в контексті положень ст. 292 ЦПК України, не позбавлена можливості оскаржити його в установленому законом порядку у випадку, якщо вважає, що цим рішенням вирішено питання про її права та обовязки.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухваленим рішенням суд порушив житлові права неповнолітньої дитини відповідача, оскільки не залучив в ході розгляду справи орган опіки та піклування, є безпідставними, оскільки позову до неповнолітнього ОСОБА_5 про визнання його таким, що втратив право користування житлом, заявлено не було. В ході розгляду справи претензій щодо виселення ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 не предявляла.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального права, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Талалаївського районного суду від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: