Справа № 740/1274/16-ц
Провадження № 2/740/483/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд

в складі судді - Куровського Ю.В.

при секретарі - Гришкевич В.О.

у відкритому судовому засіданні в м.Ніжин розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Служба Єдиного Замовника» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання незаконним наказу КП «Служба Єдиного Замовника» від 03 березня 2016 року №33-к «Про особовий склад» відповідно до якого його звільнено з посади водія першого класу у зв»язку із скороченням штату та чисельності; поновлення його на посаді водія першого класу КП «Служба Єдиного Замовника» з03.03.2016 року; стягнення з КП «Служба Єдиного Замовника» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на роботі; стягнення з КП «Служба Єдиного Замовника»на його користь моральної шкоди в сумі 5000 грн., посилаючись на те, що 03 березня 2016 року він отримав наказ №33-к від 03.03.2016 року «Про особовий склад» відповідно до якого його було звільнено з посади водія 1 класу у зв'язку із скороченням штату та чисельності на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Він працював на підприємстві з 03 травня 2013 року на посаді водія та був закріплений за автомобілем НОМЕР_1, при цьому мав графік роботи доба через двоє, з оплатою праці 3500 грн. в місяць.

З 04.01.2016 року по 29.01.2016 року та з 29.02. по 02.03.2016 року він перебував на лікарняному.

Потім коли 03.03.2016 року він вийшов на роботу з лікарняного йому відразу вручили наказ від 03.03.2016 року про його звільнення.

Вважає, що його звільнення вчинено з порушенням норм трудового законодавства та є незаконним, а наказ від 03.03.2016 року №33-к підлягає скасуванню.

Відповідно до наказу №85/1 - к/тр від 16 грудня 2015 року, про який він дізнався з відповіді, що була надана його представнику на його запит було заплановано на 26 лютого 2016 року виведення із штатного розпису 9 штатних одиниць - трьох водіїв та шістьох слюсарів. Причиною таких змін стало розірвання договору з КП НУВКГ від 01.07.2011 року.

Згодом відповідно до наказу №18-к/тр від 05.02.2016 року були внесені зміни до наказу №85/1 - к/тр від 16 грудня 2015 року згідно до яких на 26 лютого 2016 року заплановано вже виведення із штатного розпису лише однієї штатної одиниці - водія.

Йому не вручалося будь-яке повідомлення про заплановане звільнення як того вимагає ст. 49-1 КЗпП України, при цьому його не ознайомлювали з будь-яким наказом «Про попередження» про наступне вивільнення з роботи з 25.02.2016 року. Акт від 25.12.2015 року вважає не можливо брати до уваги, як підтвердження того, що йому було повідомлено не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення, оскільки в даному акті вказано лише те що він нібито відмовився підписати наказ № 86-к/тр від 22.12.2015 року «Про попередження» про наступне вивільнення з роботи з 25.02.2016 року.

На запит його представника надано протокол засідання тимчасової комісії КП «СЕЗ» від 16.02.2016 року відповідно до якого вирішено питання про його звільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату. Проте не зрозуміло чому кандидатами на звільнення було лише 3 водії при тому, що на підприємстві працює 7 водіїв. Не враховано його стаж роботи на підприємстві, не враховано, що автомобіль за яким його було закріплено згідно наказу «Про закріплення транспортних засобів» №04/І-кв від 02 лютого 2015 року на даний момент продовжує здійснювати виїзди. Це все свідчить про бажання керівника підприємства не здійснити скорочення робітників, а звільнити конкретно одного працівника.

Вважає, що під час його звільнення порушено:

ст. 40 КЗпП України, оскільки додаткова угода від 01.01.2016 року про розірвання договору від 01.07.2011 року підписана після її отримання 24 лютого 2016 року, а наказ про скорочення був винесений 16 грудня 2015 року коли ще не відбулися зміни в організації виробництва і праці, при цьому не вказано в чому ж саме заключаються дані зміни;

ст. 42 КЗпП України, оскільки не розглядалися в якості кандидатів на звільнення всі водії, які працюють на підприємстві, хоча серед них є й водії які працюють значно менше за нього та мають менший стаж роботи водія, при цьому не вказано у зв'язку з чим інші кандидати на звільнення мають переважне право на залишення на роботі;

ст. 49-2 КЗпП України, оскільки його не було повідомлено належним чином про наступне вивільнення.

Не вказано у зв'язку з чим виникла необхідність внести зміни в наказ№85/1 - к/тр від 16 грудня 2015 року відповідно до яких чисельність осіб яких необхідно вивести із штатного розпису скоротилася з 9 осіб до однієї.

В порядку ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вважає, що незаконним звільненням йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 5000 грн.

Представник відповідача КП «Служба Єдиного Замовника» позовні вимоги не визнав та пояснив, що процедуру звільнення позивача на підставі ч. 1 ст.40 КЗпП України було проведено у чіткій відповідності до вимог статті 49-2 КЗпП України.

Статтею 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Пункт 1 статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку (в т.ч.) скорочення чисельності або штату працівників.

Підприємством КП «СЕЗ» у зв»язку з значним зменшенням обсягів роботи, складним фінансовим становищем, а також змінами в організації діяльності, було прийнято рішення про скорочення штату та вивільнення працівників.

На підставі змін, які передбачались в штатному розписі підприємства з 25.02.2016 року, посада працівника КП «СЄЗ» ОСОБА_1 (водій автотранспортного засобу) було визначена такою, що підлягає виведенню з штатного розпису у зв'язку зі скороченням обсягів роботи з обслуговування мереж холодного водопостачання та холодного водовідведення та розірванням договору на обслуговування дворової каналізаційної мережі води.

22 грудня 2015 року, тобто в строк, визначений ч.1 ст. 492 КЗпП України, на підприємстві КП «СЄЗ» було видано Наказ №86-к/тр «Про попередження про заплановане звільнення у зв'язку з скороченням чисельності та штату», а також Повідомлення «Про заплановане звільнення» з зазначенням про неможливість подальшого працевлаштування на підприємстві у зв'язку з відсутністю вакантних посад, які було надано для ознайомлення та підписання запланованим для звільнення працівникам КП «СЄЗ», в тому числі і працівнику ОСОБА_1

Дійсні обставини справи свідчать про те, що після ознайомлення з текстом Наказу №86-к/тр від 22.12.2015 року та Повідомлення і підписання про факт ознайомлення з цими документами іншими працівниками протягом 24-25 грудня 2015 року, лише працівник ОСОБА_1 з особистих мотивів категорично відмовився ставити свій підпис про факт ознайомлення з ним.

Зазначена обставина мала місце 25 грудня 2015 року в службовому кабінеті старшого інспектора відділу кадрів ОСОБА_2 та в присутності директора КП «СЄЗ» ОСОБА_3, працівників підприємства слюсарів-сантехніків 4 розряду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та старшого інспектора відділу кадрів ОСОБА_2

У зв'язку з встановленням факту відмови працівника ОСОБА_1 від підписання Наказу №86-к/тр від 22.12.2015 року після ознайомлення з ним, 25.12.2015 року йому в комісійному порядку було запропоновано поставити свій підпис про ознайомлення з Наказом №86-к/тр від 22.12.2015 року і у зв'язку з відмовою від підпису було складено відповідний Акт від 25.12.2015 року про відмову водія ОСОБА_1 підписати Наказ.

Також у зв'язку з відмовою від підписання про ознайомлення з Повідомленням «Про заплановане звільнення», а також у зв'язку з відсутністю законних повноважень на примушування до проставлення підпису було складено відповідний Акт про відмову ОСОБА_1 від підписання про ознайомлення з Повідомленням «Про заплановане звільнення».

Таким чином, не зважаючи на те, що працівник ОСОБА_1 умисно відмовився від підписання попередження про наступне звільнення та від підписання Наказу №86- к/тр від 22.12.2015 року, яким його було попереджено про заплановане звільнення, підприємство має беззаперечні докази його повідомлення про наступне звільнення.

Зазначене в позовній заяві посилання позивача на те, що йому нібито не вручалось будь-яке повідомлення про заплановане звільнення є недостовірним і таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попередньо повідомляють не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до зазначеної норми Закону, з цього терміну не виключаються час перебування працівника у відпустці, період тимчасової непрацездатності, час, протягом якого працівник був відсутній з поважних причин. Законом також не встановлено форми та порядку попередження про наступне звільнення, тобто воно може бути як усне, так і письмове.

Таким чином, підприємством КП «СЄЗ» в даному випадку повністю було дотримано процедуру погодження скорочення штатів та попередження про наступне вивільнення у зв'язку з скороченням штатів у відповідності до вимог ст. 492 КЗпП України, при цьому охоронювані законом трудові права позивача не було порушено.

03.03.2016 року після спливу 2-місячного строку від моменту попередження про наступне звільнення працівника КП «СЕЗ» ОСОБА_1 було звільнено у зв'язку із скороченням штату на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України, також з ним були проведені всі розрахунки і виплачені всі грошові суми, належні йому на день звільнення від підприємства.

За таких умов, коли підприємством було дотримано всю процедуру звільнення працівника ОСОБА_1 за наявності підстави для звільнення, оскільки на підприємстві дійсно здійснюється скорочення штатів на підприємстві, надуманими є його твердження про незаконність його звільнення, яке ґрунтується на суб'єктивній оцінці дій підприємства та принциповим непогодженням зі звільненням за ініціативою адміністрації на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України.

Надані позивачем у якості обґрунтувань своїх вимог посилання на обставини, які насправді не пов'язані зі здійсненням процедури його звільнення у зв'язку з скороченням чисельності та штату, такі, що стосуються графіку роботи в період дії трудового договору, трудових відносин з іншими працівниками, насправді не мають відношення до вирішення спору по суті і не можуть бути предметом розгляду в межах цієї справи.

Вимоги позивача щодо виплати йому середньомісячної заробітної плати є необгрунтованими, оскільки його було звільнено у чіткій відповідності до вимог закону і повний розрахунок з ним було проведено з дотриманням вимог статті 116 КЗпП України.

Щодо заявлення позивачем вимог про стягнення з підприємства моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. їхня сторона зазначає, що ці його вимоги є надуманими та нічим необгрунтованими, а також зазначає про відсутність будь-яких законних підстав для виникнення обов'язку по відшкодуванню йому моральної шкоди, оскільки така шкода йому ніколи не завдавалась.

У задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоовленню частково. Позивач згідно наказу №16-к від 03.05.2013 року був прийнятий на роботу до КП СЄЗ в порядку переведення на посаду водія. Наказом №04/1-кв від 02.02.2015 року за ОСОБА_1 закріплено автомобіль ЗІЛ 130 КО з метою більш ефективного його використання. У зв»язку із листом директора КП «НУВКГ» до директора КП «Служба Єдиного замовника» про наміри дострокового розірвання договору на обслуговування дворової каналізації від 01.07.2011 року за згодою сторін направлена додаткова угода №1 від 23.02.2016 року про розірвання договору з 01.04.2016 року. На підставі намірів про розірвання договору на обслуговування дворової каналізації КП «СЄЗ» видано наказ №85/1-к/тр від 16.12.2015 року «Про внесення змін до штатного розпису у звязку із скороченням професій», де зазначено про скорочення трьох штатних одиниць водіїв автотранспортного засобу. Наказом від 05.02.2016 року №18-к/тр внесено зміни до наказу від 16.12.2015 року де зазначено, що з 26.02.2016 року виводиться із штатного розпису КП «Служба Єдиного Замовника» 1 одиниця водія автотранспортого засобу. 25.12.2015 року складено акт про відмову ОСОБА_1 підписати повідомлення про попередження про заплановане звільнення у зв»язку із скороченням чисельності і штату яке заплановане на 25.02.2016 року, де зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису повідомлення про можливе звільнення. Протоколом №1 від 16.02.2016 року засідання тимчасової комісії КП «СЄЗ» створеної відповідно до наказу №09-кв від 15.02.2016 року визначено працівника, який має переважне право на залишення на роботі та працівника, який має бути скорочений. На засіданні комісії розглянуто три водія -ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7,я кі були водіями автотранспортних засобів і прийшли до висновку про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають переважне право на залишення на посадах, а ОСОБА_1 підлягає скороченню, оскільки при рівній кваліфікації всіх водіїв у ОСОБА_1 маються догани, що свідчить про його меншу продуктивність в роботі.

Суд вважає, що в КП «СЕЗ» відбулося дійсно скорочення штату працівників-водіїв автотранспортних засобів пов»язане із змінами в організації виробництва. Керівництвом відповідача визначено як кількість так і штатна одиниця яка підлягала скороченню, а саме штатна одиниця водія автотранспортного засобу, який був задіяний у виконанні договірних зобов»язань між КП «СЄЗ» та КП «НУВКГ». Актом від 25.12.2015 року засвідчується, що позивач відмовився від підпису попередження про можливе звільнення з посади водія у зв»язку із скороченням штату, а тому його посилання на те, що він не був ознайомлений та попереджений про скорочення штату слід оцінити критично. Про факт ознайомлення позивача з майбутнім звільненням та повідомленням про звільнення підтвердили свідки ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_5 З дня відмови підписати повідомлення про звільнення, з 25.12.2015 року до видачі наказу від 03.03.2016 року пройшло більше двох місяців, тобто позивач був попереджений про звільнення за два місяці до видачі наказу про звільнення, що передбачене ст.49-2 КЗпП України. Позивач не являвся членом профспілки, а тому згоду на його звільнення з профспілковим комітетом брати не було необхідності.

Суд вважає, що згідно штатного розпису підприємства на 03.12.2015 року мались шість посад водіїв, а згідно штатного розпису на 26.02.2016 року п»ять водіїв ,що свідчить про скорочення штату водіїв у зв»язку із зміною в організації праці підприємства.

Позивач був прийнятий на роботу в якості водія так як і інші п»ять водіїв автотранспортних засобів. Відповідач пояснив, що роботи на автомобілі, який виконував роботи по виконанню договору між КП «СЄЗ» та НУВКГ виконували водії яким давав наряд механік підприємства. Якихось додаткових вимог до водіїв для роботи на автомобілях по обслуговуванню вишезазначеного договору не потрібно. Крім того із наказу №04/1-кв від 02.02.2015 року вбачається, що водій ОСОБА_7 був закріплений за легковим автомобілем, а водій ОСОБА_6 - за автомобілем самосвал. Посилання відповідача на те, що ці три водії працювали на обслуговуванні договору між КП «СЄЗ» та НУВКГ не надано.Суд вважає, що згідно посадової інструкції водія автотранспортного засобу її положення розповсюджувались на всіх водіїв підприємства, не виділяючи водіїв, які працювали на різних автомобілях. Тому суд приходить до висновку, що визначати переважне право на залишення на роботі тимчасова комісія повинна була серед усіх водіїв які працювали на підприємстві, а не серед обраних трьох, які зі слів відповідача мали відношення до обслуговування договору між КП «СЄЗ» та КП НУВКГ чим порушено вимоги ст.42 КЗпП України.

Крім того із пояснень відповідача вбачається, що на дві вакантні посади пічників були прийняти будівельники підприємства, а посади будівельника, які звільнились не були запропоновані особі, яка підпадала під скорочення штату.

Суд вважає, що в результаті незаконного звільнення позивач перебував у вимушеному прогулі з 03.03.2016 року по 11.05.2016 року, тобто 46 робочих днів. Згідно довідки КП «СЄЗ» середньоденна заробітна плата позивача становила 124.99грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 46 днів х 124,99грн. = 5749,54грн., що підлягає стягненню.

Суд вважає, що позивач не надав доказів про спричинення йому моральної шкоди у зв»язку із звільненням пов»язаним із скороченням штату та не обгрунтував розмір моральної шкоди, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.40ч.1п.1,42,49-2,233,235,237 КзпроП України,ст.213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги задовільнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді водія першого класу Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» м.Ніжин з 03 березня 2016 року.

Стягнути з Комунального Підприємства «Служба Єдиного Замовника» м.Ніжин на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 5749.54 грн. з урахуванням суми виплаченої вихідної допомоги.

В стягненні моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Комунального Підприємства «Служба Єдиного Замовника» судовий збір в розмірі 1378 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі піддати негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області в 10 денний строк.

Суддя Ю.Куровський