Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, за касаційними скаргами комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 31 березня 2003 року працювала головним бухгалтером комунального підприємства «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства»(далі - КП «НКК ЖКГ»). Наказом від 18 квітня 2013 року № 40 позивач на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України була звільнена з роботи з 22 квітня 2013 року. При розрахунку у день звільнення їй у порушення вимог ст. 116 КЗпП України не була виплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, а всього 11 062,92 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2013 року позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати з КП «НКК ЖКГ» на її користь задоволено. Стягнуто борг по зарплаті у розмірі 11 062,92 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період до 23 жовтня 2013 року в розмірі 37 176,75 грн.

Виконавчий лист, виданий на підставі судового рішення від 23 жовтня 2013 року, було пред'явлено до виконання у Жовтневий ВДВС Запорізького міського управління юстиції.

Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 14 травня 2014 року дію КП «НКК ЖКГ» припинено.

Правонаступником КП «НКК ЖКГ» є комунальне підприємство «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради (далі - КП «ЗОЦОП»).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України проведено заміну боржника у виконавчому провадженні на його правонаступника - КП «ЗОЦОП».

Судове рішення в частині сплати заборгованості із заробітної плати фактично було виконано боржником 03 липня 2014 року.

Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя розглянуто і задоволено вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період по 23 жовтня 2013 року, то вважає, що з відповідача на підставі ст. 117 КЗпП України слід стягнути на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 24 жовтня 2013 року по 24 травня 2014 року в розмірі 49 871,25 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з КП «ЗОЦОП» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 24 жовтня 2013 року по 24 червня 2014 року в розмірі 49 871,25 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23 липня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру стягнутого середнього заробітку та судового збору. Стягнуто з КП «ЗОЦОП» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23 травня 2014 року по 24 червня 2014 року в розмірі 6 347,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі директор КП «ЗОЦОП», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_6 у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скаргу ОСОБА_6 необхідно задовольнити, а скаргу КП «ЗОЦОП» - відхилити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Судами встановлено, що з 31 березня 2003 року ОСОБА_6 працювала на «НКК ЖКГ», обіймала посаду головного бухгалтера.

Наказом від 18 квітня 2013 року № 40 позивач була звільнена з роботи з 22 квітня 2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2013 року з КП «НКК ЖКГ» на користь ОСОБА_6 було стягнуто борг по зарплаті у розмірі 11 062,92 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період до 23 жовтня 2013 року в розмірі 37 176,75 грн.

У період з 20 листопада 2013 року до 20 лютого 2014 року КП «НКК ЖКГ» у добровільному порядку виплатило ОСОБА_6 борг по заробітній платі на загальну суму 10 420,13 грн, що підтверджується видатковими касовими ордерами.

31 березня 2014 року було оформлено відповідний передавальний акт і звіт про виплату боргів по заробітній платі, відповідно до якого борг КП «НКК ЖКГ» перед ОСОБА_6 по виплаті заробітної плати складає 642,79 грн.

КП «НКК ЖКГ» з 14 травня 2014 року було припинено.

Правонаступником КП «НКК ЖКГ» є КП «ЗОЦОП».

На підставі видаткового касового ордера від 25 червня 2014 року відповідачем було виплачено ОСОБА_6 залишок боргу по зарплаті у розмірі 642,79 грн.

Ухвалою Жовтневого суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2014 року проведено заміну боржника у виконавчому провадженні на його правонаступника КП «ЗОЦОП».

Після заміни сторони виконавчого провадження 04 вересня 2014 року КП «ЗОЦОП» перерахувало на розрахунковий рахунок Жовтневого відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції належну позивачці суму середнього заробітку у розмірі 37 176,75 грн, що підтверджено копією платіжного доручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про стягнення з КП «НКК ЖКГ» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період до 23 жовтня 2013 року в розмірі 37 176,75 грн було ухвалено 23 жовтня 2013 року, а розрахунок з позивачкою було здійснено лише 04 вересня 2014 року.

Колегія суддів дійшла висновку, що на підставі вищевказаних обставин та положень закону суд першої інстанції обґрунтованого виходив із того, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме: від виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 29 січня 2014 року (справа № 6-144цс13).

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 23 жовтня 2013 року (фактично дата ухвалення судового рішення, яким стягнуто заборгованість із заробітної плати) по 24 червня 2014 року.

Колегія суддів вважає, що висновок апеляційного суду про можливість стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати лише з 23 травня 2014 року - дати реєстрації нової редакції статуту КП «ЗОЦОП», тобто офіційного оформлення правонаступництва, є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК Україниюридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 104, 105, 110 ЦК Україниліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов'язків до інших осіб.

Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення (статті 104-109 ЦК України).

У розумінні зазначених норм закону приєднання - це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального (а не ліквідаційного) акта орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру.

Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов'язки припиненої юридичної особи, несе відповідальність за її зобов'язаннями у повному обсязі (ст. 107 ЦК України).

Так, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 14 травня 2014 року КП «НКК ЖКГ» виключено з цього реєстру у зв'язку з припиненням цієї юридичної особи шляхом приєднання до КП «ЗОЦОП».

Зі змін і доповнень до статуту КП «ЗОЦОП» від 23 травня 2014 року, вбачається, що КП «НКК ЖКГ» було припинено шляхом приєднання до КП «ЗОЦОП» і це підприємство є правонаступником майна та усіх прав і обов'язків КП «НКК ЖКГ».

З урахуванням вказаного в апеляційного суду не було підстав для зміни ухваленого згідно із законом рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду відповідно до ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 336, 337, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 липня 2015 року скасувати, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийГ.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана