Номер провадження: 22-ц/785/400/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Коноваленко Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення судових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 11 серпня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що між ОСОБА_4 та нею ОСОБА_3 мав місце спір про припинення права на частку у спільному майні як то квартирі №128 житлового будинку по вул. Миколаївська дорога, 309 в м. Одесі, визнання права власності на частку нерухомого майна, виплату грошової компенсації вартості частки у спільному майні, за результатами розгляду якого 26 листопада 2012 року прийнято судом першої інстанції рішення, залишене 26 лютого 2013 року без змін апеляційною інстанцією, про задоволення позову ОСОБА_4 Касаційною інстанцією рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано 24 липня 2013 року з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, в ході нового розгляду справи рішенням суду апеляційної інстанції від 23 квітня 2014 року в позові відмовлено. Також, мав місце спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, нею ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_1, за результатами розгляду якого 6 серпня 2013 року прийнято судом першої інстанції рішення про задоволення позову ОСОБА_4, яке за нововиявленими обставинами скасовано з ухваленням 12 листопада 2013 року нового рішення про відмову ОСОБА_4 в позові. Посилаючись на вказані обставини, надання їй адвокатом ОСОБА_6 в цивільних справах за позовами ОСОБА_4 правової допомоги, позивач ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 на підставі статті 22 ЦК України як матеріальні збитки витрати на правову допомогу в загальній сумі 23801,00 грн. (а.с.3-4, 38).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (а.с.121-125).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення відмовлено (а.с.157).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду мотивовано неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 на підставі укладеного 26 листопада 2012 року договору про надання юридичних послуг надав ОСОБА_3 правову допомогу в цивільній справі №1527/2-316/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні, скасування запису в реєстрі, визнання права власності на частку нерухомого майна, а ОСОБА_3 за надану правову допомогу сплатила 19221,00 грн. Також, ОСОБА_6 на підставі укладеного 5 вересня 2013 року договору про надання юридичних послуг надав ОСОБА_3 правову допомогу в цивільній справі №523/11442/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а ОСОБА_3 за надану правову допомогу сплатила 4580,00 грн. Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені в інших цивільних справах судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в загальній сумі 23801,00 грн., на підставі статті 22 ЦК України, частини 1 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах».

Рішення суду першої інстанції грунтується на неправильному застосуванню норм матеріального права, порушенні норм процесуального права, що згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Встановлено, що Суворовським районним судом м. Одеси розглядалась цивільна справа №1527/2-316/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні, скасування запису в реєстрі, визнання права власності на частку нерухомого майна. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково, припинено право власності ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_2; в порядку припинення права на частку в спільному майні визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частку квартири з виплатою ОСОБА_4 ОСОБА_3 грошової компенсації вартості ? частки квартири в сумі 84000,00 грн., відмовлено в скасуванні запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.9-10,11-12). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.14-16). При новому розгляді справи рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 січня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено, припинено право ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_2; в порядку припинення права на частку в спільному майні визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частку квартири з виплатою ОСОБА_4 ОСОБА_3 грошової компенсації вартості ? частки квартири в сумі 84000,00 грн. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 в позові. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014 року у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду від 23 квітня 2014 року ОСОБА_4 відмовлено (а.с.17-18, 19-20, 21).

Правову допомогу в цивільній справі №1527/2-316/11 ОСОБА_3 надавав адвокат ОСОБА_6 на підставі договору про надання юридичних послуг від 26 листопада 2012 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Згідно акту приймання виконаної роботи №1 до договору про надання юридичних послуг від 26 листопада 2012 року вартість наданих послуг визначена рівною 19221,00 грн. (а.с.6,7,8).

Крім того, Суворовським районним судом м. Одеси розглядалась справа №523/11442/13-ц (№524/14353/13-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_3. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 6 серпня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції від 6 серпня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 в позові (а.с.42, 44).

Правову допомогу в цивільній справі №1527/2-316/11 (№523/14353/13-ц) ОСОБА_3 надавав адвокат ОСОБА_6 на підставі договору про надання юридичних послуг від 5 вересня 2013 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Згідно акту приймання виконаної роботи №1 до договору про надання юридичних послуг від 5 вересня 2013 року вартість наданих послуг визначена рівною 4580,00 грн. (а.с.47,48).

ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 23801,00 грн. (19221,00 грн.+4580,00 грн=23801,00 грн.) витрат на правову допомогу, надану в цивільних справах №1527/2-316/11 та №523/11442/13-ц (524/14353/13-ц), при цьому вимогу заявила як позов.

Поняття позову цивільним процесом визначається як звернення юридично зацікавленої або уповноваженої на то особи до суду з проханням про розгляд цивільно-правового спору і захист цивільних прав. Позов це вимога позивача до відповідача, звернута через суд, про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, охоронюваних законом свобод чи інтересів, здійснена у визначеній і встановленій законом процесуальній формі. Будучи засобом порушення процесуальної діяльності і, відповідно, являючись по своїй юридичній природі процесуальним поняттям, позов знаходиться в тісному звязку з субєктивним матеріальним правом (цивільним, сімейним, трудовим, земельним тощо) на захист якого предявляється. Елементами позову є предмет (матеріально-правова вимога позивача до відповідача), підстава (обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги) і зміст (вид судового захисту, за яким позивач звертається до суду).

Звернення особи до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свобод чи інтересів передбачає судові витрати як для позивача так і для відповідача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1 ст.79 ЦПК України). До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України).

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони (ч.1 ст.84 ЦПК України).

Стаття 88 ЦПК України регламентує розподіл судових витрат між сторонами. Частиною 1 цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судові рішення викладаються у двох формах: 1)ухвали; 2)рішення (ч.1 ст.208 ЦПК країни).

Зміст рішення суду визначено статтею 215 ЦПК України, згідно якого рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної, резолютивної частини. В резолютивній частині рішення зазначається: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновок суду по суті позовних вимог; розподіл судових витрат; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України).

Таким чином, 23801,00 грн. (19221,00 грн.+4580,00 грн=23801,00 грн.), які ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4, є судовими витратами, а саме витратами ОСОБА_3 на правову допомогу, при тому витратами, повязаними з розглядом судових цивільних справ №1527/2-316/11 та №523/11442/13-ц (№524/14353/13-ц).

Судові витрати у сенсі теорії цивільного процесу не є позовом, тобто не є вимогою позивача до відповідача, звернутою через суд, про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, охоронюваних законом свобод чи інтересів.

Передбачений статтею 88 ЦПК України розподіл судових витрат відповідно до положень статті 215 ЦПК України підлягає здійсненню при ухвалення судового рішення із зазначенням в резолютивній частині рішення присудження з однієї сторони на користь другої сторони понесених і документально підтверджених судових витрат. У разі ж не проведення розподілу судових витрат при ухваленні рішення, питання про судові витрати підлягає вирішенню судом, що ухвалив рішення, шляхом ухвалення додаткового рішення відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 220 ЦПК України.

Таким чином, питання про судові витрати ОСОБА_3 на правову допомогу в сумі 19221,00 грн. підлягають вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення в справі №1527/2-316/11; питання про судові витрати ОСОБА_3 на правову допомогу в сумі 4580,00 грн. підлягають вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення в справі №523/11442/13-ц (№524/14353/13-ц).

Судові витрати не є матеріальними збитками у розумінні пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України. Посилання позивача та суду першої інстанції на статтю 22 ЦК України як норму матеріального права, на підставі якої підлягають стягненню судові витрати, є неправильним.

Що ж до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах», то такі регулюють питання витрат на правову допомогу, однак застосуванню підлягають при вирішенні питання судових витрат при ухваленні рішення чи додаткового рішення.

Правові підстави для стягнення судових витрат як позовної вимоги в окремій цивільній справі відсутні.

Відмова в задоволенні заявленого позову не є перешкодою для звернення ОСОБА_3 з заявою про ухвалення додаткових рішень у справах №1527/2-316/11, №523/11442/13-ц (524/14353/13-ц) відповідно для вирішення питання про судові витрати (витрати на правову допомогу), понесені саме у цих справах.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення судових витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

ОСОБА_2