Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 433/2477/15-ц
Провадження № 22ц/782/2/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року січня «27» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Троїцького районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Відділ опіки та піклування Троїцької районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року вирішено, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 (п'ятдесят) гривень щомісячно на користь ОСОБА_3 для утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 18 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 487 грн. 20 коп.

Допустити до негайного виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Відділ опіки та піклування Троїцької районної державної адміністрації Луганської області, про визначення місця проживання дитини, - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені заявлених ОСОБА_3 позовних вимог та задоволення позовних вимог заявлених ним.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що більшу увагу до дитини та турботу про неї виявляє саме мати, дитина проживає з матірю, де створені належні житлово-побутові умови для повноцінного розвитку дитини, а тому, вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, останнім не доведені, а тому в задоволенні такого зустрічного позову про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком слід відмовити.

Разом з тим, суд дійшов до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3, так як, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення повноліття.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, у вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 зазначав, що від шлюбу з останнім має дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає та знаходиться на її утриманні. Вона не працює, отримує пенсію по інвалідності, як інвалід ІІІ групи, а також матеріальну допомогу на дитину, що є єдиним її доходом. Крім того, вона утримує інших двох своїх повнолітніх дітей, які є студентами. ОСОБА_2 не працює, постійних доходів не має, не приймає участі у вихованні своєї дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 (п'ятдесят) гривень щомісячно на свою користь, для утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого зазначив, що він переконаний, що донька ОСОБА_4 повинна проживати разом з ним, так як він любить свою доньку і має змогу забезпечити її всім необхідним, у нього з донькою наладжений психологічний контакт, прив'язаність один до одного. Вказує, що поведінка ОСОБА_3 до членів її сім'ї характеризується грубістю, вона емоційна, неврівноважена та схильна до фізичних образ, що на його думку негативно впливає на розвиток дитини, тому він просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з ним за адресом: смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Пролітарська, б. № 7.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно із копією свідоцтва про шлюб І-ЕД № 139757, виданого 22.03.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 22.03.2012 року, актовий запис № 9.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, копія свідоцтва про народження І-ЕД № 255583 від 09.08.2012 року, видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 35.

Згідно довідки Управління пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області № 2322/02-09 від 31 серпня 2015 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання та отримує відповідні соціальні виплати.

Згідно акту перевірки житлових умов за місцем мешкання ОСОБА_3 родина знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Умови проживання для дитини задовільні.

Згідно акту перевірки житлових умов за місцем мешкання ОСОБА_2 батько останнього потребує постійного медикаментозного лікування. Умови проживання для дитини задовільні.

Згідно характеристики ОСОБА_2 ніде не працює, до адміністративної відповідальності не притягувався, проживає разом зі своїми батьками.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що ОСОБА_3 неспроможна опікуватися дитиною.

Так, згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом цієї статті у випадку зміни обставин, які були підставою для вирішення позову про визначення місця проживання дитини, батько чи мати не позбавлені можливості звернутись до суду з повторним позовом про визначення місця проживання дитини. При цьому суд, розглядаючи позов, перевіряє як фактичні обставини справи, так і у випадку, передбаченому ст. 171 СК України, заслуховує думку дитини.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989 року і яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року передбачено:

«Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

У тих випадках, коли таке розлучення випливає з якого-небудь рішення, прийнятого державою-учасницею, наприклад при арешті, тюремному ув'язненні, депортації чи смерті (включаючи смерть, що наступила через будь-яку причину, під час перебування даної особи у віданні держави) одного чи обох батьків або дитини, така держава-учасниця надає батькам, дитині чи, якщо це необхідно, іншому члену сім'ї на їх прохання необхідну інформацію щодо місцеперебування відсутнього члена (членів) сім'ї, якщо надання цієї інформації не завдає шкоди добробуту дитини. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання само по собі не призвело до несприятливих наслідків для відповідної особи (осіб)».

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Разом з тим, судом першої інстанції та під час розгляду справи колегією суддів, не встановлено зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальної поведінки кожного з батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що може зашкодити розвиткові дитини, та наявності в них будь-яких захворювань.

Вбачається, що обидві сторони мають позитивні характеристики, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітньої дитини.

При визначенні місця проживання малолітньої дочки сторін з батьком, не встановлено виняткових обставин, за яких дівчинка має бути розлучена зі своєю матірю. Жодних доказів, які б свідчили про неналежне виконання ОСОБА_3 своїх материнських обовязків, недбале або жорстоке ставлення до дівчинки, негативний вплив на її особистість, немає.

Таким чином, місце проживання дівчинки, яка в будь-якому випадку потребує щоденної жіночої ласки і турботи, материнської поради при розвязанні щоденних дівочих проблем, на думку колегії суддів, не може бути визначене з батьком.

За умови проживання дівчинки з матірю батько малолітньої має достатньо можливостей як батько, впливати на виховання доньки і формування її особистості, на гармонічний розвиток її здібностей і талантів. Сторони проживають в одному населеному пункті, і батько обєктивно не позбавлений можливості щоденного спілкування з дочкою.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Є також законними та обґрунтованими і висновки суду, щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Присуджуючи до сплати аліменти в розмірі 50 грн., місцевий суд врахував майновий стан сторін, взаємний обовязок обох батьків по утриманню дитини.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: