Номер провадження 2/631/681/16
Номер справи 631/1325/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року смт. Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Т.М.

за участю секретаря судового засідання Атанасової З.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді житлового будинку після смерті матері ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01 грудня 2009 року померла його мати ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Лихове вул. Чехова,8, який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 19.06.2003 року.

Позивач був зареєстрований та проживав разом зі своєю матірю на час відкриття спадщини і таким чином фактично прийняв спадщину, що підтверджується довідкою Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області №393 від 08.09.2016 року.

У звязку з відсутністю документу, що посвідчує права власності ОСОБА_3 на житловий будинок, приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Також позивач зазначив, що ніхто з спадкоємців, які б мали право на прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом шестимісячний термін з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, та відповідно спадщину не прийняв.

За таких обставин позивач змушений звернутися до суду з даним позовом про визнання права власності на спадщину.

Представник відповідача по справі, Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, у судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала. Згодом голова Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, зазначивши, що їх позиція вже була озвучена у попередніх судових засіданнях.

Під час розгляду справи, судом було встановлено, що окрім позивача по справі спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є також ОСОБА_4, який претендує на спадщину та якого ухвалою суду від 25.08.2016 року було залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечував та пояснив, що він є рідним сином померлої ОСОБА_3, і відповідно після її смерті є спадкоємцем першої черги за законом.

Також ОСОБА_2 зазначив, що він будував та реконструював належний його матері будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Лихове вул. Чехова,8, мешкав в ньому, та доглядав свою матір ОСОБА_3 з 2002 року по час її смерті, а позивач по справі був лише зареєстрований в будинку за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с.Лихове вул. Чехова,8, а фактично з 2002 року мешкав разом з своєю сімєю у м. Красноград. Тому вважав, що також має право на ? частину спірного домоволодіння, що входить до спадкової маси.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 01 грудня 2009 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №549460, виданим повторно Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 27.05.2016 року, актовий запис №33 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Лихове вул. Чехова, 8, який належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 19.06.2003 року на підставі рішення виконкому Просянської сільської ради від 30.05.2003 року № 26, та зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно за № 1537838 від 19.06.2003 року, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 811523, складеного Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації 19.06.2003 року (а.с. 9, 10).

Факт родинних відносин між позивачем по справі та померлою ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії І-ВЛ №439642, виданим Просянським сільським ЗАГС Нововодолазького району Харківської області 06.01.1975 року (а.с. 8). Згідно вказаного свідоцтва ОСОБА_3 зазначена матірю позивача.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 понад 10 років до дня смерті останньої, за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Лихове, вул. Чехова,8, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 393 від 08.07.2016 року (а.с. 16), та на протязі строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовився від неї.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України, якщо у встановлений законом строк спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, але на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем, то вважається, що спадкоємець прийняв спадщину.

З листа державного нотаріуса Нововодолазької державної контори в Харківській області від 05.08.2016 року № 594/0116 та Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи) № 44686412 від 05.08.2016 року і (заповіти) № 44686399 від 05.08.2016 року, які містяться в матеріалах справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5Ф, заведено спадкову справу (номер у спадковому реєстрі 59035160, номер у нотаріуса 39/2016) (а.с.30-31).

Згідно листа приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 № 332/01-16 від 29.08.2016 року встановлено, що 31.05.2016 року було відкрито провадження по спадковій справі до майна померлої 01.12.2009 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа №39/2016). Підставою заведення спадкової справи була заява сина спадкодавця ОСОБА_1, який прийняв спадщину у відповідності до п.3 ст. 1268 ЦК України, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

31.05.2016 року на заяву ОСОБА_1 було видано постанову №185/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв?язку з відсутністю у спадкоємця документа, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на спадкове майно. Інших заяв по спадковій справі №39/2016 не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 51).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем фактично прийнято спадщину після смерті ОСОБА_3

При розгляді даної справи, судом встановлено, що рідні сестри позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, які є рідними доньками померлої ОСОБА_3, відмовились від прийняття спадщини після її смерті, що підтверджується належним чином завіреними заявами про відмову від спадщини (а.с.41-42), і відповідно до вимог ст. 1275 ЦК України частки у спадщині, які вони мали право прийняти, перейшли до інших спадкоємців за законом тієї ж черги.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечували та неодноразово просили суд надати їм термін для мирного вирішення спору, проте про мирне врегулювання спору сторони так й не домовились.

В своїх запереченнях відповідач по справі наголошував на те, що спірний житловий будинок він повністю реконструював самостійно, оскільки позивач по справі на той час ще ходив до школи, та деякий час проживав там разом із матірю. Згодом він забрав матір проживати до себе, де остання мешкала з ним до дня смерті.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що знає сторін по справі з самого дитинства та підтвердив, що ОСОБА_2 раніше проживав у будинку за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Лихове, вул. Чехова, 8, здійснював там будівельні роботи. Проте, згодом із своєю сімєю відповідач переїхав жити до іншого будинку, залишивши все матері, яку потім забрав до себе та доглядав за нею.

Суд критично ставиться до пояснень відповідача по справі ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_8, відносно того, що відповідач та померла довгий час мешкали разом, оскільки ці твердження не знайшли свого підкріплення жодним належним та допустимим доказом, а також суперечить дослідженим матеріалам справи.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким сином, факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може підтверджуватись лише показаннями свідків.

В даному конкретному випадку та обставина, що ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_3, визнана позивачем по справі і згідно вимог ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню (а.с. 45), хоча відповідач документально не підтвердив своїх родинних відносин із померлою.

Відповідно до даних, що містяться на 11 сторінці паспорту громадянина України ОСОБА_4, він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, з 20.04.1987 року.

Даних про зняття з місця реєстрації та про реєстрацію, або про проживання в будинку за адресою Харківська область, Нововодолазький район, с.Лихове вул. Чехова,8, до суду не надані.

Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно вимог ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

На підставі ст.6 вищезазначеного Закону України, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання».

У відповідності до вимог ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документом, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи є довідка про реєстрацію місця проживання.

Згідно ст. 16 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим.

Заважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку про недоведеність належними доказами тієї обставини, що ОСОБА_2 дійсно постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також відповідач підтвердив, що до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщину після смерті ОСОБА_3, також не звертався. Тому, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2П відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України на час прийняття рішення по даній справі вважається таким, що не прийняв спадщину.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1212 Цк України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї.

Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що диним спадкоємцем першої черги, у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, є позивач по справі ОСОБА_1

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позивач по справі прийняв спадщину у встановлений законом строк, є спадкоємцем І черги у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України, у звязку з чим, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1216-1218, 1220, 1258, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 3, 5-11, 57-66, 159, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 01.12.2009 року, на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с.Лихове вул. Чехова,8 , а саме: житловий будинок літ. «А-1», веранду літ. «а», тамбур літ. «а1», навіс літ. «а2», літню кухню літ. «Б», сарай літ. «б1», сарай літ. «В», сарай літ. «в», гараж літ. «Г», вбиральню літ. «Д», погріб літ. «Ж», колодязь літ. «К», хвіртку літ. «N», огорожу літ. «N1», що належав ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 19.06.2003 року, зареєстрованого в реєстрі 19.06.2003 року, на земельній ділянці загальною площею 0,25 га., що належить Просянській сільській раді Нововодолазького району Харківської області .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд Харківської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11.11.2016 року

Суддя Трояновська Т.М.