Єдиний унікальний номер 227/1056/15-ц Номер провадження 22-ц/775/72/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Артемівськ, Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді: Будулуци М.С.

суддів: Курило В.П., Космачевської Т.В.

при секретарі Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про розірвання кредитного договору про надання споживчого кредиту а також, повязаних із ним іпотечного договору та договору поруки,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа - Банк», Банк) за договором відступлення прав вимоги, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк), звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 (позичальника) та ОСОБА_2 (поручителя) заборгованості в сумі 354 218 грн. 54 коп., що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 322 212 грн. 62 коп., по відсотками за користування кредитом 30 978 грн. 68 коп. та по комісії в сумі 1 927 грн. 24 коп., що виникла станом на 31 грудня 2014 року внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору № 20-08 від 24 січня 2008 року про надання споживчого кредиту, укладеного між позичальником ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком.

03 червня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про розірвання договору про надання споживчого кредиту № 20-08 від 24 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, а також повязаних із ним іпотечного договору № З-20-08 від 24 січня 2008 року, укладеного між Акціонерним промислово-інвестиційним банком і ОСОБА_1, та договору поруки № П-20-08 від 24 січня 2008 року, укладеного між Акціонерним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2, посилаючись на ст.652 ЦК України, оскільки істотно змінились обставини, якими сторони керувались при укладенні споживчого кредиту, що обумовлені військовим конфліктом на Сході України, загостренням економічної кризи та знеціненням національної валюти і відмовою Банку привести договір у відповідність з обставинами, які істотно змінились.

19 серпня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просили доповнити зустрічний позов додатковою позовною вимогою про визнання недійсним пункту 3.5 (з усіма підпунктами включно) договору про надання споживчого кредиту № 20-08 від 24 січня 2008 року щодо встановлення банком: комісійної винагороди в розмірі 0,5 % (без ПДВ) від суми кредиту, яка підлягає сплаті позичальником одноразово; щомісячної комісії в розмірі 0,5 % річних від суми кредиту за послуги по управлінню кредитом та комісії за відкриття банківського рахунку для зарахування суми кредиту.

20 жовтня 2015 року позивачі за зустрічним позовом звернулися з заявою про визначення наслідків розірвання договору про надання споживчого кредиту та просили розірвати договір № 20-08 від 24 січня 2008 року з 01жовтня 2015 року і припинити зобовязання сторін за договором з цієї ж дати із погашенням зобовязань позичальника за договором станом по 30 вересня 2015 року включно.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 23494714, заборгованість за кредитним договором №20-08 від 24 січня 2008 року в розмірі 354 218 гривень 54 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 322 212 грн. 62 коп., по відсотках - 30 078 грн. 68 коп., по комісії - 1 927,24 грн. та судові витрати в вигляді судового збору в розмірі 3 542 грн.19 коп.

В задоволенні вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору про надання споживчого кредиту № 20-08 від 24 січня 2008 року, а також повязаних із ним іпотечного договору №З-20-08 від 24січня 2008 року та договору поруки № П-2-08 від 24 січня 2008 року, відмовлено.

Рішення суду щодо задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 20-08 від 24 січня 2008 року в розмірі 354 218 гривень 54 коп. сторонами не оскаржується.

Не погодившись із рішенням суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, зазначив, що рішення суду щодо відмови в задоволенні зустрічного позову ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд неповно зясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, отже, є незаконним та необґрунтованим.

Апелянт просив рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_1 зазначив, що, звертаючись до суду в червні 2015 року з зустрічним позовом, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд на підставі ст.652 ЦК України розірвати договір про надання споживчого кредиту № 20-08 від 24 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, а також повязаних із ним іпотечного договору № З-20-08 від 24 січня 2008 року, укладеного між Акціонерним промислово-інвестиційним банком і ОСОБА_1, та договору поруки № П-20-08 від 24 січня 2008 року, укладеного між Акціонерним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2, у звязку з істотною зміною обставин, яким сторони керувались при укладені договору, що обумовлено військовим конфліктом на Сході України, загостренням економічної кризи та знеціненням національної валюти. Однак суд не надав належної оцінки вказаним обставинам у їх сукупності та безпідставно відхилив пояснення позичальника за кредитним договором про те, що його не було попереджено про покладання виключно на нього валютних ризиків за цим договором та дійшов безпідставного висновку про недоведеність позивачами за зустрічним позовом усіх чотирьох умов частини 2 ст. 652 ЦК України, не прийняв до уваги того, що сторони протягом тривалого часу не змогли дійти згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились.

Суд допустив припущення відносно того, що позичальник був попереджений про покладення валютних ризиків виключно на нього, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про це.

Апелянт також посилався на те, що суд необґрунтовано відхилив заяву від 19 серпня 2015 року про визнання недійсним пункту 3.5 (з усіма підпунктами включно) договору про надання споживчого кредиту щодо встановлення одноразової комісії в розмірі 0,5 % від суми кредиту за надання кредиту, щомісячної комісії в розмірі 0,5 % від суми кредиту за послугу по управлінню кредитом та комісії за відкриття банківського рахунку для зарахування суми кредиту.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (позивачі за зустрічним позовом) до суду не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками та телефонограмами ( т.2 а.с. 71,73, 74, 75, 76, 78).

Представник ПАТ «Альфа - Банк» до суду також не з'явився, однак про час та місце розгляду справи Банк повідомлений судовою повісткою, а його представник додатково - телефонограмою (т.2 а.с. 71-72, 77).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається зі змісту ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 24 січня 2008 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» (раніше Закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 20-08, відповідно умов до якого Акціонерний промислово-інвестиційний банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 32 600 доларів США строком до 23 січня 2023 року з відсотковою ставкою у розмірі 13% річних, на ремонт та облаштування житла.

Отримання кредиту підтверджується заявою ОСОБА_1 на видачу готівки № 740 від 24 січня 2008 року.

24 січня 2008 року між Акціонерним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 (позичальником) з метою забезпечення виконання кредитного договору укладено іпотечний договір № З-20-08, предметом якого є житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами загальною площею 136,9 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Добропілля Донецької області, вул. Московська, будинок 32.

24 січня 2008 року між Акціонерним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 (позичальником) і ОСОБА_2 (поручителем) з метою забезпечення виконання кредитного договору укладено договір поруки № П-20-08.

27 січня 2009 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» (Закритим акціонерним товариством) та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до кредитного договору, п. 2.4 якого було викладено в новій редакції, згідно якої погашення кредиту, процентів та комісії за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (додатку № 2), який є невідємною частиною даного договору.

14 вересня 2011 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 у звязку з реорганізацією відділення цього банку в м. Добропілля Донецької області укладено договір № 20/1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 20-08 від 24 січня 2008 року з викладенням преамбули кредитного договору та окремих пунктів цього договору в новій редакції.

17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до п. 2.1. якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» передав (відступив), а ПАТ «Альфа-Банк» прийняв кредитний портфель та, відповідно до п. 2.2 вказаного договору, набув всіх прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Відповідно до витягу з додатку №1 до вказаного договору, до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 20-08 від 24 січня 2008 року.

Листом № 0033911 від 20 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» повідомив ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитним договором.

18 лютого 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту №16100-102 б/б, факт направлення якої підтверджується реєстром № 116 рекомендованих поштових відправлень та фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» та не спростовано відповідачем за первісним позовом.

У вказаній вимозі ПАТ «Альфа-Банк» повідомив, що умови договору №20-08 від 24 січня 2008 року не виконуються та вимагав у строк до 30 днів з дати отримання вимоги повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 5.3.2 кредитного договору № 20-08 від 24 січня 2008 року банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання кінцевого терміну погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, а також суму штрафних санкцій, передбачених договором, у випадках, зокрема, коли позичальник затримав виконання своїх обовязків по поверненню частини кредиту згідно графіку, більше ніж на один місяць.

Рішенням суду первісний позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 20-08 від 24 січня 2008 року в розмірі 354 218 гривень 54 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 322 212 грн. 62 коп., по відсотках 30 078 грн. 68 коп., по комісії 1 927,24 грн. та судові витрати в розмірі 3 542 грн.19 коп., що апелянтом не оспорюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення зустрічного позову про розірвання кредитного договору про надання споживчого кредиту, а також, повязаних із ним іпотечного договору та договору поруки, з огляду на наступне.

Суд визнав бездоказовими твердження позивачів за зустрічним позовом про настання обставин непереборної сили.

Суд зазначив, що по-перше, відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, а його позивачі за зустрічним позовом суду не надали. По-друге, за приписами ст.617 ЦК України наявність обставин непереборної сили не звільняє сторону від виконання зобовязання, а є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязань.

Посилання позивачів за зустрічним позовом на лист Національного Банку України (далі - НБУ) від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483, як на підтвердження відсутності необхідності вказаного сертифікату, суд визнав хибним, оскільки вказаний лист звертає увагу банків на необхідність скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час проведення антитерористичної операції на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». При цьому НБУ наголосив, що не потребується надання сертифікату Торгово - промислової палати України для скасування пені та штрафів, а не взагалі.

При цьому суд зазначив, що ПАТ «Альфа-Банк» дотримався приписів ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та рекомендацій НБУ від 05 листопада 2014 року № 18-112/644483, оскільки не заявив вимоги щодо стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як зазначив суд, позивачами за зустрічним позовом не доведена наявність всіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України для розірвання договорів в судовому порядку.

При цьому суд першої інстанції звернув увагу на те, що закон повязує можливість розірвання договору лише за наявності одночасно усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК при істотній зміні обставин, зазначивши, що відповідно до цієї норми, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Суд також відхилив, як необгрутовані, посилання позивачів за зустрічним позовом на відсутність попередження про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе позичальник, а вони є юридично необізнаними, та під час укладення кредитного договору позичальник виходив з того, що не буде знецінена національна валюти.

При цьому суд вказав, що станом на момент укладення кредитного договору, рівно як і на момент розгляду спору незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторона приймала на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мала будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, що й передбачено статтею 617 ЦК України.

Апеляційний суд вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки збігаються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в судових рішеннях ВСУ від 26 травня 2010 року по справі № 6-3821св10 та 22 вересня 2010 року № 6-11116св10, ухвалах від 26 січня 2011року № 6-38261св10, 10 листопада 2010 року № 6-9988св10 та від 21липня 2010 року № 6-15380св10.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку і обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Всупереч тверджень апелянта, суд, у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вимог чинного процесуального законодавства суд сприяв здійсненню відповідачами (позивачами за зустрічним позовом) їх процесуальних прав, задовольнивши всі їх клопотання.

При цьому суд першої інстанції повно та належно виклав у рішенні правові висновки у справі, обґрунтувавши їх посиланням на норми права та судову практику судів вищої ланки.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо безпідставної відмови у задоволенні зустрічного позову, підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Вимоги позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору про надання споживчого кредиту а також, повязаних із ним іпотечного договору та договору поруки, про визнання недійсним п. 3.5 (з усіма підпунктами включно) про надання споживчого кредиту та про визначення наслідків розірвання договору про надання споживчого кредиту є суперечливі та такими, що виключають один одного.

Одночасно апеляційний суд вважає, що вимагаючи розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин в порядку ст. 652 ЦК України, позивач не довів, що істотно змінились обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, і чому зміни обставин є істотними. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обовязку доказування повинен був довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

Однак ані в зустрічній позовній заяві, ані в апеляційній скарзі, не доведено про впевненість усіх сторін щодо ненастання таких обставин, як і інших умов, передбачених частиною 2 цієї ж статті ЦК України. Апеляційний суд також приймає до уваги, що ОСОБА_1 проживає в населеному пункті (м. Добропілля) на підконтрольній Україні території, де не відбувались активні бойові дії під час проведення АТО.

Довід апеляційної скарги про необґрунтоване відхилення судом заяви про збільшення позовних вимог апеляційний суд відхиляє, оскільки заява про визнання недійсним п. 3.5 (з підпунктами включно) договору про надання споживчого кредиту є взаємовиключною вимогою поряд з його зустрічним позовом про розірвання кредитного договору та повязаними з ним іпотечним договором та договором поруки.

Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що його, як позичальника, не було попереджено про покладання виключно на нього валютних ризиків, апеляційний суд вважає не доречними, оскільки в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 (із змінами, внесеними постановою Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 7), розяснено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Посилання в апеляційної скарги відносно порушення строку розгляду справи судом першої інстанції не є підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують та не приводять до висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не має, а тому рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхиляє.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.