Справа № 396/1668/16-ц
Провадження № 2/396/763/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Шепетько Володимир Іванович,

з участю секретаря Корольової Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа: Новоукраїнська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2М, звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, яким просить визнати недійсним договір дарування жилого будинку, розташованого за адресою м. Новоукраїнка Кіровоградської області, вул. Некрасова, 7 укладений 19.12.2003 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 3406.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в силу помилки, замість укладення договору довічного утримання, уклав договір дарування жилого будинку, так як не розумів, який договір укладав і вважав, що укладає договір довічного утримання, оскільки відповідач обіцяв доглядати позивача, надавати допомогу з харчуванням, утриманням будинку. Після укладення договору відповідач надавав допомогу позивачу, проте з 2015 року не надає ніякої допомоги, а навпаки, виселив позивача проживати до коридору. Так, вказаний договір дарування житлового будинку на користь відповідача, був укладений позивачем в ситуації, коли він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, його представники ОСОБА_2 і ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, позивач ОСОБА_1 пояснив, що його син - відповідач ОСОБА_3 повів його в нотарільну контору для укладення договору, він вважав, що підписує договір, згідно якого передасть йому будинок посмертно, якщо той буде його доглядати, на нього не було тиску зі сторони відповідача чи нотаріуса, але він підписував цей договір, не читаючи його, після смерті дружини в 2013 році відповідач разом із своєю сім'ю поселився в цьому будинку і виганяє його звідти. Договір він підписував сам добровільно, бо нотаріус показувала йому, де йому потрібно ставити підпис, перед підписанням нотаріус читала вголос текст договору, але він нічого не роозумів, бо в той день у нього сильно боліла голова, бо приймав якісь медикаменти, примірника договору йому нотаріус не давала.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснила, що в 2003 році на сімейній нараді її батьки, в т.ч. й тато - позивач ОСОБА_1, повідомили, що хочуть переписати будинок на сина - відповідача ОСОБА_3, який являється їй братом, з тим, щоб останній доглядав їх, проти чого вона не заперечувала, оскільки вважала, що відповідач буде доглядати батька. В 2013 році дружина позивача померла, й відповідач із своєю сім'ю вселився до будинку, й робить спроби вигнати його з хати. Вважає, що позивач не міг ознайомитись із текстом договору, який підписував, оскільки закінчив лише 1 клас початкової школи, згодом в армії самостійно навився читати, й зараз по складам читає газети. Після укладення спірного договору вона не з'совувала, яку саме угоду уклав позивач, бо довіряла відповідачеві як братові. Вона самостійно доглядала батька, позивача ОСОБА_1, а відповідач позивача взагалі ніколи не доглядав. Кілька місяців назад вона разом із позивачем вирішили з'ясувати, який було укладено договір, й дізналась про існування договору дарування будинку із відповіді БТІ, оригіналу договору дарування у них немає. Повідомила, що позивач вважав, що уклав договір довічного утримання, а фактично підписав договір дарування будинку, не може пояснити, який спосіб догляду чи утримання обумовлювався з відповідачем.

Представник позивача ОСОБА_5 пояснив, що йому невідомі фактичні обставини справи, повідомив, що позивач не міг укладати договір дарування будинку, оскільки на той час потребував догляду і фактично мав намір укласти договір довічного утримання, але внаслідок помилки підписав договір дарування, у позивача немає іншого власного житла, тому він і не міг погодитись на підписання договору дарування будинку. Вважає, що внаслідок віку позивача, стану його здоров'я, потреби у догляді, зважаючи на те, що майно фактично не було передано відповідачеві й що позивач й надалі продовжував проживати в подарованому будинку, має місце помилка з боку позивача, й з цих підстав договір дарування слід визнати недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, забезпечивши участь свого представника ОСОБА_6, який заперечив проти позову, просить відмовити у його задоволенні з підстав недоведеності та пропуску позовної давності, пояснив, що стороною позивача не надано переконливих доказів на підтвердження позовних вимог, сторони домовились про предмет позову та уклали договір дарування будинку, на позивача не було будь-якого тиску чи примусу, відповідач прийняв у дар переданий позивачем будинок, якого з 2013 року доглядає з морально-етичних підстав, оскільки позивач являється батьком відповідача, має похилий вік і потребує догляду, жодні умови про догляд чи утримання під час укладення договору дарування не висувались, з 2013 року він із своєю сім'єю проживає в будинку разом із позивачем, його, відповідача, дружина готує позивачеві їсти, заперечив факти вигнання позивача із будинку. Вважає. що позивач знав, який саме договір він підписує, й не ставив протягом тривалого часу будь-яких зауважень чи заперечень, а тому пропустив строк позовної давності без поважних причин.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, а тому судом було ухвалено про розгляд справи у його відсутності.

У допиті свідків сторони позивача - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 судом було відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_8 перебував у залі судового засідання як вільний слухач, чув пояснення сторін, неодноразово коментував їх і підказував позивачеві та його представнику ОСОБА_2, у зв'язку з чим після попередження був видалений із залу судового засідання, а ОСОБА_7, як пояснив представник позивача ОСОБА_5, обставини справи відомі зі слів позивача і його представника ОСОБА_2

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2003 року позивач на підставі договору дарування жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 (в реєстрі за №3406), зареєстрованого в Новоукраїнському бюро технічної інвентаризації та записаного у реєстрову книгу № 4711/22 - подарував житловий будинок по вул. Некрасова, 7 в м. Новоукраїнка Кіровоградської області (а.с.8).

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач просить визнати даний договір дарування недійсним на підставі ст.229 ЦК України, оскільки під час укладення спірного договору дарування він помилився щодо обставин, які мають істотне значення. Проте, оспорюваний договір укладено 19.12.2003 р., тобто під час дії ЦК УРСР в редакції 1963 року, а тому до вказаних правовідносин, суд застосовує положення цього кодексу.

Згідно ст.243 ЦК УРСР, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Згідно ст.244 ЦК УРСР, до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Згідно ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ст.56 ЦК УРСР, угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Згідно Постанови ПВСУ №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від від 28.04.1978 року, відповідно до ст.56 ЦК угода може бути визнана судом недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за позовом сторони (громадянина чи організації), що діяла під впливом помилки. Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена (п.11).

Як пояснили позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2, позивач і відповідач дійсно мали намір укласти угоду щодо будинку, проте позивач мав намір укласти договір довічного утримання (зі слів представника позивача) або переписати будинок посмертно (зі слів позивача).

За таких обставин вбачається, що позивач дійсно мав намір укласти угоду відносно будинку, проте яку саме, в судовому засіданні встановити не вдалося - договір довічного утримання чи заповіту.

Судом не встановлено належних і допустимих доказів істотної помилки позивача щодо природи правочину, й суд не може переконатися в неправильному сприйнятті стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, а доводи позовної вимоги грунтуються тільки на поясненнях позивача та представників позивача, які не є доказами, в розумінні ЦПК України.

Позивач зазначив, що він помилявся щодо обставин, що мають істотне значення, так позивач не розумів того, що житловий будинок по вул. Некрасова, 7 в м. Новоукраїнка Кіровоградської області після укладення спірного договору дарування буде в приватній власності лише відповідача. Доказів на підтвердження того, що позивач помилявся щодо істотних обставин вчиненого правочину на момент укладення договору дарування від 19.12.2003 р., позивачем не надано та в судовому засіданні не здобуто. Також не встановлено фактів порушення нотаріусом своїх обов'язків щодо роз'яснення позивачеві суті укладеної угоди.

Крім цього, позивачем не доведено поважності пропуску позовної давності, оскільки й він, і його представник ОСОБА_2 знали про укладення у нотаріуса угоди, не перевіряли її зміст, вважаючи, що було укладено договір довічного утримання. В той же час, зі слів позивача і його представника ОСОБА_2, відповідач не доглядав позивача, проте позивач не ставили протягом тривалого часу питання про його розірвання, згідно положень ст.428 ЦК УРСР, що свідчить про недобросовісну поведінку позивача, оскільки останній повинен був у такому разі вживати заходів до захисту своїх прав.

Відповідно до положень ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, укладення договору дарування від 19.12.2003 р. під впливом помилки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 47,56,243ЦК України, ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа: Новоукраїнська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, - відмовити у зв'язку із недоведеністю.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В. І. Шепетько