АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/801/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Коробенко С..В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.., Болотов Є.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «ПриватБанк», поданою представником за довіреністю Власенком Артемом Олександровичем, на заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 24 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно 259015,64 грн. заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №DN81AR03110176, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, які він зобов»язався повернути до 05 листопада 2014 року та сплатити проценти за їх користування.

У зв»язку із неналежним виконанням зобов»язання станом на 14 травня 2015 року у позичальника утворилась заборгованість в сумі 259015,64 грн., яка складається з 58113,34 грн. заборгованості за кредитом, 7737,73 грн. заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом, 193164,57 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язання за договором.

ОСОБА_4 є поручителем за зобов»язаннями позичальника на підставі Договору поруки від 06 листопада 2007 року.

Заочним рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 24 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно 94907,74 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні з відповідачів пені у розмірі 36794,40 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення просить залишити без змін.

В апеляційній скарзі посилається на помилковість висновків суду щодо зменшення розміру пені до 29056,67 грн., та вважає, що розмір пені повинен дорівнювати розміру зобов»язання.

В судове засідання сторони не з»явились, відповідачі про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Представник позивача повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 06 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №DN81AR03110176, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії, які він зобов»язався повернути до 05 листопада 2014 року та сплатити проценти за їх користування.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов»язання, між кредитором та ОСОБА_4 06 листопада 2007 року укладено Договір поруки.

У зв»язку із неналежним виконанням зобов»язання станом на 14 травня 2015 року у позичальника утворилась заборгованість в сумі 259015,64 грн., яка складається з 58113,34 грн. заборгованості за кредитом, 7737,73 грн. заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом, 193164,57 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язання за договором.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконання зобов»язання є обов»язковим для його сторін, проте існують підставі для зменшення розміру пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.553, ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов»язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що вона може нараховуватись на все зобов»язання, тобто як на повернення кредитних коштів, так і на процентів за користування ними.

Відповідно до частин 1, 2 та п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якою керувався суд першої інстанції, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

У кредитному зобов»язанні вартістю продукції (сума кредиту) є плата за тимчасове користування грошовими коштами (проценти).

Стаття 18 зазначеного Закону підлягає застосуванню у разі, якщо споживач заявляє вимогу про несправедливість певної умови договору, що може бути наслідком визнання її недійсною (ч.5 цієї статті). Особисте сприйняття умов договору є суб»єктивним ставленням кожної його сторони; така умова може задовольняти інтереси сторони договору або протирічити їм.

Відтак, п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню за ініціативою суду.

Проте, це не призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Право суду вирішувати питання про зменшення розміру пені згідно із ч.3 ст.551 ЦК України підтверджено правовою позицією Верховного Суду України (справа №6-100цс14), згідно якої визначено, що за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

При цьому, визначення граничного розміру пені залишається на розсуд суду з урахуванням дотримання критеріїв, що визначені у ч.3 ст.551 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром пені, який є справедливим та співвідноситься із невиконаним зобов»язанням.

Твердження апеляційної скарги в тій частині, що розмір пені повинен дорівнювати розміру зобов»язання відхиляються колегією суддів, оскільки не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відтак апеляційний суд, виходячи із наданих йому законом повноважень, не перевіряє законність рішення в іншій частині.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником за довіреністю Власенком Артемом Олександровичем, відхилити.

Заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 24 вересня 2015 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов