РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хомінської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на її користь заборгованість за розпискою від 16.02.2011 року у вигляді неповернутої частини позичених коштів та процентів за користування коштами та трьох процентів річних в сумі еквівалентної 880 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.08.2010 року ОСОБА_2 позичив у позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 3560 доларів США, того ж дня між сторонами було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований за реєстрованим № 25951. Як вказує позивач, згідно умов укладеного договору позивач передала у власність ОСОБА_2, а останній зобовязався їй повернути валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 3560 доларів США в порядку та в строки передбачені умовами укладеного договору, строком до 20.08.2012 року. Крім того, з метою забезпечення виконання відповідачем його зобовязань за договором позики від 20.08.2010 року за реєстровим № 2951 того ж дня між нею та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстрованим № 2953 згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 передав їй в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями № 4 по вулиці Щорса в селищі Старовірівка Нововодолазького району Харківської області. Як вказує позивач, ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобовязання за договором позики, замість належних до повернення грошових коштів в розмірі 3650 доларів США станом на момент складання позовної заяви повернув 390 доларів США, здійснивши часткові повернення. При цьому, як вказує позивач не заявляються в позовній заяві вимоги щодо стягнення з відповідача цих коштів, оскілки погашення цієї заборгованості буде здійснюватися в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Позивач зазначає, що 16.02.2011 року ОСОБА_2 додатково позичив у позивача 3170 доларів США під розписку позичальника, за змістом якої зобовязався повернути їх до 16.08.2012 року. В розписці від 16.02.2011 року ОСОБА_2 зобовязався повертати позивачу позичені кошти рівними частинами (з розстроченням). В забезпечення виконання цих зобовязань відповідачем було укладено договір поруки з ОСОБА_3 Однак ОСОБА_2 належним чином не виконав зобовязання, взяті на себе за розпискою позичальника і з належних до повернення позивачеві 3170 доларів США за розпискою від 16.02.2011 року ОСОБА_2 повернув 2830 доларів США, здійснивши часткові повернення в рахунок боргу. Позивач зазначає, 24.11.2014 року між ОСОБА_2 та нею було знову укладено Акт визнання боржником зобовязань і переривання перебігу позовної давності, за яким відповідач визнав свої зобовязання за розпискою позичальника від 16.02.2011 року, чим відповідно до ч.1 статті 264 ЦК України сторони повторно перервали перебіг позовної давності до вимог позивача за цими зобовязаннями. Зазначає, що ОСОБА_3 погоджуючись із висунутими до нього вимогами не виконав зобовязання через скрутне фінансове становище. За вказаних обставин позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві, проти ухвалення по справі заочного судового рішення заперечувала.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгулу, представник відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі договору надавав до суду про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнав частково, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за розпискою від 16.02.2011 року в розмірі 489 доларів США, з урахуванням письмових заперечень.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з копії договору позики від 20.08.2010 року, що позикодавець ОСОБА_1 передавала у власність позичальнику ОСОБА_2 валютні цінності, які він приймав у вигляді та в натурі на суму 3560 доларів США, які зобовязується повернути позикодавцю не пізніше 20.08.2012 року (арк. справи 7).

Згідно копії іпотечного договору від 20.08.2010 року вбачається, що з метою забезпечення виконання зобовязання, що виникло у ОСОБА_2 за договором позики іпотекодавець ОСОБА_2 передає в іпотеку іпотеко держателю ОСОБА_1 наступне нерухоме майно: житловий будинок з надвірними бідвілями номер 4, що знаходиться по вул. Щорса в с. Старовірівка Нововодалазького району Харківської області, житловою площею 21,5 кв.м., загальною площею 40,6 кв.м. (арк. справи 8 9).

Зі змісту копії розписки від 16.02.2011 року вбачається, що ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 в сумі та в натурі 3170 доларів США, які зобовязався повернути до 16.08.2012 року, повернути їх за цей період рівними частинами (арк. справи 10).

Згідно копії договору поруки від 16.02.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вбачається, що поручитель ОСОБА_3 поручається перед кредитором за виконання зобовязань боржника ОСОБА_2 з повернення боргу за розпискою від 16.02.2011 оку за якою кредитор надав боржнику ОСОБА_2 в позику 3170 доларів США строком до 16.08.2012 року (арк. справи 11).

Зі змісту копії Акту визнання боржником зобовязань і переривання перебігу позовної давності від 26.01.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 визнає свої зобовязання за договором позики від 20.08.2010 року та розпискою від 16.02.2011 року, що відповідно до ч.1 статті 264 ЦК України означає переривання перебігу позовної давності до вимог ОСОБА_1 до неї за цим зобовязанням (арк. справи 12).

Зі змісту копії Акту визнання боржником зобовязань і переривання перебігу позовної давності від 24.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 визнає свої зобовязання за договором позики від 20.08.2010 року та розпискою від 16.02.2011 року, що відповідно до ч.1 статті 264 ЦК України означає переривання перебігу позовної давності до вимог ОСОБА_1 до неї за цим зобовязанням (арк. справи 13).

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 545 Цивільного кодексу України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно ч.2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи обєктивних, достовірних та достатніх доказів в підтвердження повернення відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів, отриманих за договором позики від 20.08.2010 року та розпискою від 16.02.2011 року від позивача ОСОБА_1, суд вважає, що вказаними діями відповідачі порушують законні права позивача - власника грошових коштів, гарантовані ч. 1, ч. 4 статтею 41 Конституції України, за захистом яких вона звернулась до суду, у звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів з відповідачів на користь позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім цього, невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань безумовно підтверджується фактом наявності у позивача оригіналу розписки відповідача від 16.02.2011 року про отримання позики.

Відповідно до ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно ч.1, ч.2 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно ч.1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зі змісту договору позики від 20.08.2010 року вбачається, що строк повергнення грошовими коштами визначено до 20.08.2012 року, а за розпискою від 16.02.2011 року становить до 16.08.2012 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами часткове повернення грошових коштів позивачу, у звязку з чим суд погоджується з розрахунком позивача щодо суми неповернутої позики в розмірі 340 доларів США, процентів за користування позиченими грошовими коштами, яка станом на момент звернення позивача в суд з позовною заявою за період з 16.02.2011 року становить 489 доларів США, а також трьох процентів річних від простроченого поверненням боргу за період з 17 серпня 2012 року по день предявлення позовної заяви в сумі 51 долар США, а всього на загальну суму 880 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1

При цьому суд не приймає доводи представника відповідача, які викладені в письмових запереченням щодо необхідності застосування окремої думки судді Верховного суду України Романюка Я.М., оскільки згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду від 30 травня 2012 року № 6-48 цс 12 України вбачається, що в разі виникнення спору між фізичними особами про стягнення боргу за договором позики, то право позикодавця, який не є ні юридичною особою, ні субєктом підприємницької діяльності, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг, на отримання від позичальника обумовлених договором позики процентів за користування грошима регулюється статтями 10461048 Цивільного кодексу України, а не Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно відомостей, які містяться на офіційного сайту Національного Банку України станом на 10 листопада 2016 року 100 доларів США становить 2558.0051 гривень, у звязку з чим суд стягує гривневий еквівалент боргу відповідача на час ухвалення судового рішення по справі, який складається з суми боргу, процентів за користування позиченими коштами, трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу та неустойку.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ст. 526, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 545, ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) заборгованість за розпискою від 16.02.2011 року у вигляді неповернутої частини позичених коштів, процентів за користування коштами та трьох процентів річних в сумі еквівалентній 880 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі становить 22510,44 грн.

Стягнути в частковому порядку з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях