УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» до ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Парк Сервіс 7», про витребування майна з незаконного володіння та звільнення приміщення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» звернулось до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності від 11 лютого 1998 року, технічного паспорту та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11045353, він є власником нежилих приміщень площею 367,0 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі нежитлового приміщення площею 21,9 кв. м, розташованого на І поверсі, яке, за інформацією ТОВ «Парк Сервіс 7», що є обслуговуючою організацією, займає відповідач.

Враховуючи те що відповідач займає зазначене приміщення незаконно, просив суд витребувати нежитлове приміщення площею 21,9 кв. м, яке розташоване на І поверсі літери «А» по АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння та зобов'язати відповідача його звільнити.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна, виданого 15 січня 1999 року Харківською районною державною адміністрацією м. Києва, на підставі розпорядження органу приватизації житла Харківської райдержадміністрації м. Києва ГБ № 366 від 04 січня 1999 року, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить гаражний бокс № НОМЕР_1, ГП № 2 площею 16,3 кв. м, який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Крім того, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього права власності на гаражний бокс № НОМЕР_1, ГП № 2 площею 16,3 кв. м, який розташований за адресою АДРЕСА_1, яке перебуває у власності відповідача, а також не було надано доказів на підтвердження користування відповідачем нежилим приміщенням площею 21,9 кв. м, розташованим за зазначеною адресою.

Судами встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 11 лютого 1998 року, виданого на підставі Наказу «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна» від 25 листопада 1997 року № 485-В, ПАТ «Київміськбуд» на праві власності належать нежилі приміщення площею 539,70 кв. м, які розташовані в м. Києві по АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна, виданого 15 січня 1999 року Харківською районною державною адміністрацією міста Києва, на підставі розпорядження органу приватизації житла Харківської райдержадміністрації м. Києва ГБ № 366 від 04 січня 1999 року, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить гаражний бокс НОМЕР_1, ГП № 2 площею 16,3 кв. м, який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Право власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 зареєстровано за відповідачем 29 вересня 1999 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за № 86/22985.

Відповідно до ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 встановлено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того що, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивачем всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього права власності на гаражний бокс № НОМЕР_1, ГП № 2 площею 16,3 кв. м, який розташований за адресою АДРЕСА_1, яке перебуває у власності відповідача, а також не було надано доказів на підтвердження користування відповідачем нежилим приміщенням площею 21,9 кв. м, розташованим за зазначеною вище адресою, яке перебуває у власності позивача, натомість, як встановлено, ОСОБА_6 реалізовує своє право власності на належний йому гаражний бокс на законних правових підставах.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст.337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова