Провадження № 2/161/1018/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року

м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді - Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 листопада 2011 року уклав договір позики з відповідачем, ОСОБА_2, на суму в розмірі 60 000,00 доларів США, що еквівалентно грошовій сумі в розмірі 1 403 400,00 грн. Згідно вимоги про повернення боргу відповідач вказав для позивача граничний термін повернення позики 01 листопада 2012 року. Проте, до цього часу відповідач зобов'язання не виконав.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача, ОСОБА_2, у його користь заборгованість за договором позики в сумі 1 403 400,00 грн., також заборгованість у сумі 932 083 грн. 79 коп., з яких відсотки за користування позикою 354 137 грн. 41 коп., індекс інфляції в розмірі 493 742 грн. 38 коп., 3% річних від простроченої суми 84 204 грн. 00 коп. та судові витрати по справі.

Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача подав суду заяву по розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує згідно наданої уточненної заяви.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позову не визнає.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 01 листопада 2015 року ОСОБА_2 відповідно до розписки позичив у ОСОБА_1 суму в розмірі в розмірі 60 000,00 доларів США.

На підтвердження вказаної домовленості позичальником була написана розписка в присутності свідка ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно вимоги про повернення боргу відповідач зобовязався повернути позивачу отриману позику 01 листопада 2015 року.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Однак, кошти до даного часу за договором позики відповідач, ОСОБА_2, не повернув позивачу ОСОБА_1, таким чином , умови договору не виконав.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином з відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання),

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як слідує із змісту ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики в обумовлений сторонами термін не виконав, а отже зобов'язаний повернути позивачу борг в розмірі 1 311 000 грн. 00 коп., згідно поданої уточненої заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зауваження відповідача про те, що він не отримував грошових коштів від позивача та вказану обставину можуть підтвердити свідки, суд визнає необґрунтованими з огляду на те, що згідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Станом на день винесення рішення, розмір відсотків за користування позикою становить 530 595 грн. 79 коп., а розмір 3% річних з простроченої суми складає 113 787 грн. 61 коп. Сумарна сума заборгованості становить 644 383 грн. 40 коп., які слід стягнути з відповідача за прострочення виконання зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір) .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 1 311 000 грн. 00 коп., заборгованість за користування позикою в сумі 644 383 грн. 40 коп. та судові витрати по справі в розмірі 3775,80грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1045, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 1 311 000 грн. 00 коп. (один мільйон триста одинадцять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 644 383 грн. 40 коп. (шістсот сорок чотири тисячі триста вісімдесят три грн. 40 коп.), з яких: відсотки за користування позикою 530 595 грн. 79 коп. та 3% річних 113 787 грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 понесені витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 3775,80грн. (три тисячі сімсот сімдесят пять гривень 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта