У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., МазурЛ.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні дорогою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що є проїздом (дорогою) загального користування шляхом здійснення демонтажу огорожі, встановленої на дорозі по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_2. Проїзд до її житлового будинку здійснюється по АДРЕСА_1, однак відповідач самовільно захопила частину цієї дороги, розширивши таким чином межі своєї ділянки, загородила її металевою сіткою, внаслідок цього проїзд звузився, що призвело до утруднення можливості використовувати заїзд до її господарства. Факт самовільного зайняття і використання ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0508 га встановлено представниками Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства, яка була проведена 22 квітня 2015 року. Оскільки вулиці, проїзди, місця загального користування відповідно до вимог чинного законодавства не можуть передаватися у приватну власність, то встановлена огорожа підлягає демонтажу.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи судами правильно були встановлені обставини у справі, які свідчать про те, що відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для ведення селянського господарства площею 0,5736 га, що знаходиться по АДРЕСА_1. Частина земельної ділянки площею 0,0508 га, що знаходиться у прибережній зоні струмка, перебуває у фактичному користуванні відповідача. Рішенням Жураківської сільської ради від 5 липня 2015 року ОСОБА_5 надано дозвіл на складання проекту відведення цієї земельної ділянки на умовах оренди.

ОСОБА_4 в обґрунтування заявленого позову зазначала, що відповідач ОСОБА_5 самовільно захопила частину земельної ділянки, через яку здійснюється заїзд до її господарства.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із встановлених у справі обставин, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 з підстав недоведеності заявлених нею позовних вимог, оскільки належними і допустимими доказами у справі було доведено, що розташування заїзду до будинку позивача відповідає генеральному плану, його ширина у межах норм, а факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки та створення перешкод для заїзду не доведений.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк

Колегія суддів: