Справа № 341/855/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2236/2016
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» -

Алендар Ю.І., представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», третя особа ПАТ КБ «ПравексБанк» про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування, інших виплат та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Галицького районного суду від 16 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», третя особа ПАТ КБ «ПравексБанк» із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що внаслідок ДТП, яке відбулося 13.04.2014 року поблизу м. Бурштин, було пошкоджено належний йому автомобіль «Renault Sandero», 2013 року випуску, відновлювальна вартість якого становила 118 079,41 грн. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється виплачувати йому страхове відшкодування за договором добровільного страхування, мотивуючи свою відмову відсутністю необхідних документів, ОСОБА_3 просив з урахуванням збільшення позовних вимог, стягнути на його користь 117 410,91 грн страхового відшкодування, 2113,40 грн пені, 89 591,81 грн - інфляційних втрат, 8 096,53 грн - 3% річних, 1 590 грн - витрат на проведення експертного дослідження, 73 406,17 грн понесених збитків, а також 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Галицького районного суду від 16 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Постановлено стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_3 189 044,61 грн, з яких: 117 410,91 грн страхового відшкодування, 63 751,76 грн - інфляційних втрат, 6 185,79 грн - 3% річних у зв'язку із простроченням виконання зобов'язання, 1 590 грн - витрат на проведення експертного дослідження. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також постановлено стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» в дохід держави 1899,38 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на упереджене ставлення суду з наданням переваги одним доказам над іншими. Апелянт вважає неправильним розрахунок судом суми страхового відшкодування у розмірі 117 410,61 грн, оскільки згідно п. 16.17.1 укладеного між сторонами договору добровільного страхування розмір страхового відшкодування складає 78 444,70 грн. На думку апелянта, судом не було враховано того, що за даними висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 83% від його дійсної вартості на момент вчинення ДТП, що вказує на його повну загибель. А тому, зазначає представник відповідача, згідно п. п. 16.23, 16.24 Договору максимальний розмір страхового відшкодування не може перевищувати 37 869,20 грн. Також апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення штрафних санкцій, оскільки п. 17.3.11 Договору страхування страховик не відшкодовує непрямі збитки, заподіяні страховим випадком, зокрема і моральну шкоду, інфляційні збитки та річні проценти. При цьому, судом першої інстанції не враховано того, що стягнення одночасно пені, інфляційного збільшення та 3% річних свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж порушення. Окрім того, представник відповідача звертає увагу суду на те, що у ОСОБА_3 відсутнє право на отримання страхового відшкодування, оскільки за умовами договору страхування порушення страхувальником п.14.6 ПДР не є страховим випадком, а також те, що договір страхування був укладений на користь третьої особи ПАТ КБ «Правекс-Банк». Посилаючись на вищезазначене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав.

Представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ДТП, яке виникло за участю позивача є страховим випадком, а відтак страхова компанія зобов'язана виплатити йому передбачене договором страхове відшкодування. Однак, погодитись із таким висновком суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не можна з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 13.04.2014 року на дорозі державного значення Мукачево-Львів, між населеними пунктами м. Галич - м. Бурштин, відбулась ДТП за участю належного позивачу ОСОБА_3 автомобіля марки «Renault Sandero», 2013 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 (а.с.13).

Як вбачається із змісту постанови Галицького РВ УМВС від 29.09.2014 року, ОСОБА_3 13.04.2014 року, керуючи належним йому автомобілем та здійснюючи маневр обгону в умовах недостатньої видимості, виїхав на зустрічну смугу, не переконавшись, що вона вільна від транспортних засобів, допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ 21099» (т.1, а.с.14-15). Отже, ОСОБА_3 допустив порушення п.14.6 «Правил дорожнього руху», що були введені в дію з 01 січня 2002 року постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

За наслідками вищезазначеної ДТП постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1 а.с.18-19). Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України ця постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вирішуючи даний цивільно-правовий спір, суд перш за все повинен був з'ясувати, чи є названа дорожньо-транспортна подія страховим випадком, оскільки від цього залежить наявність або відсутність у ОСОБА_3 права на страхове відшкодування матеріальних збитків. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально розписано у договорі страхування. Однак, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і внаслідок цього дійшов до помилкового висновку про обов'язок страховика здійснити позивачу виплату страхового відшкодування.

Згідно з ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Істотні умови договору страхування передбачені у статтею 982 ЦК України, зокрема це: предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови.

З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2013 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №-01 (т.1, а.с.8-10).

У розділі 4 названого договору страхування міститься перелік страхових випадків, одним із яких, зокрема, є ДТП за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП - це водій застрахованого транспортного засобу.

Однак, умовами укладеного договору страхування, зокрема п.5.5 передбачено також і страхове покриття, яке діє із застереженням «маневр», що передбачає чітке на неухильне дотримання вимог ПДР, що регламентують умови здійснення обгону. При недотриманні таких правил подія кваліфікується як «не страховий випадок».

Також п.17.2. згаданого договору страхування конкретизовано випадки, які не є страховими, зокрема у п.п 14 зазначено, що не є страховим випадком ДТП з урахуванням умов договору страхування визначених як «застереження», а саме у разі страхування з застереженням «маневр» не є страховим випадком подія, яка відбулась внаслідок того, що страхувальник перевищив допустиму швидкість руху; порушив умови проїзду перехресть відповідно до р.16 ПДР, здійснив обгін у забороненому місці (відповідний дорожній знак або п.14.6 ПДР); виїхав на смугу зустрічного руху в місці, де такий виїзд заборонено (подвійна/одинарна лінія розмітки або відповідний знак).

З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що позивач ОСОБА_3 13.04.2014 року допустив порушення п.14.6 «Правил дорожнього руху», і у зв'язку із цим визнаний судом винним у скоєнні адміністративного проступку, рішення суду першої інстанції в даній справі про покладення на страхову компанію обов'язку відшкодувати позивачу вартість матеріальної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження в автоаварії належної йому автомашини, не являється законним і обґрунтованим. Тому оскаржене рішення не може бути залишене в силі.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду від 16 вересня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: П.І. Проскурніцький

Л.В. Ясеновенко