Справа № 303/2243/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Леска В.В., Джуги С.Д..

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 серпня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення,-

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" (далі по тексту - ПАТ КБ «Приват Банк») оскаржило в апеляційному порядку заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 серпня 2016 року, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення - відмовлено.

У скарзі просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник банку - Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала.

Інші особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення Дурдинець Р.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03вересня 2014 року у справі № 303/2503/14-ц позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення 127299,21 доларів США заборгованості за кредитним договором від 12 січня 2008 року № MKАWGA00000144 задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №MKAWGA00000144 від 12.01.2008 року в розмірі 127299,21 доларів США, яка складається з 42384,45 доларів США - заборгованість за кредитом, 18816,72 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4902,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 61196,04 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, звернуто стягнення на будинок загальною площею 101,90 кв.м., житловою площею 45,70 кв.м., який належить на праві власності ОСОБА_2 та який розташований за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 12.01.2008 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн.

11 лютого 2016 року ПАТ КБ «Приват Банк» рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення надіслало позичальнику ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повідомлення-вимогу, якою у тридцятиденний строк з дня її отримання зажадало добровільно звільнити предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 101,90 кв.м., житлова площа 45,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 «разом з усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім'ї та іншими мешканцями» (а.с. 16).

Оскільки, відповідачі не звільнили вказаний будинок, то ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаному житловому будинку.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа №6-39 цс15), який відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Встановивши, що в іпотеку, згідно договору іпотеки від 12 січня 2008 року, відповідачем ОСОБА_4 передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих позичальником кредитних коштів, згідно кредитного договору від 12 січня 2008 року, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського РНО Щербан О.П., за реєстровим №2330, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів та інших мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга ПАТ КБ «Приват Банк» відхиленню, оскільки суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" - відхилити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді