АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Поливач Л.Д., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агенство для Ізраїлю) в особі відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації Громадянського об'єднання (зі статусом юридичної особи) Філії "Сохнут-Україна" про заміну дати звільнення, зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агенство для Ізраїлю) в особі відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації Громадянського об'єднання (зі статусом юридичної особи) Філії "Сохнут-Україна" на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він працював на посаді директора департаменту у відокремленому підрозділі іноземної неурядової організації THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агенство для Ізраїлю) у Філії "Сохнут-Україна". 29 травня 2014 року його було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні з роботи і на час пред'явлення позову відповідач не видав йому трудову книжку, чим порушив вимоги встановлені ч. 1 ст. 47 КЗпП України. Посилаючись на викладене позивач просив зобов'язати THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агентство для Ізраїлю) в особі відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації Громадського об'єднання (із статусом юридичної особи) Філії "Сохнут-Україна" видати йому належним чином заповнену трудову книжку; зобов'язати відповідача зазначити дату його звільнення фактичним днем видачі трудової книжки, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 417128 грн.11 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агентство для Ізраїлю) в особі відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації Громадського об'єднання (із статусом юридичної особи) Філії "Сохнут-Україна" видати ОСОБА_1 належним чином заповнену трудову книжку; зобов'язано THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агентство для Ізраїлю) в особі відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації Громадського об'єднання (із статусом юридичної особи) Філії "Сохнут-Україна" зазначити дату звільнення ОСОБА_1 фактичним днем видачі трудової книжки; стягнуто з THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агентство для Ізраїлю) в особі відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації Громадського об'єднання (із статусом юридичної особи) Філії "Сохнут-Україна" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 272 862 грн. 47 коп.

У поданій апеляційній скарзі THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агентство для Ізраїлю) в особі відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації Громадського об'єднання (із статусом юридичної особи) Філії "Сохнут-Україна", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що судом не враховано, що середній заробіток у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто перешкодила його працевлаштуванню. Натомість, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження перебування позивача у трудових відносинах з Представництвом Єврейського агентства в Росії. В подальшому, у зв'язку з припиненням співробітництва з позивачем, трудової книжки була направлена російською філією на адресу ОСОБА_1 поштою та отримана останнім 10 листопада 2015 року. Крім того, ОСОБА_1 звернувся до суду з даними вимогами з пропуском строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, а тому суду першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо наявності підстав для задоволення позову.

Представник THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агентство для Ізраїлю) в особі відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації Громадського об'єднання (із статусом юридичної особи) Філії "Сохнут-Україна" - Варічев М.Я. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 працював у відокремленому підрозділі іноземної неурядової організації THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агентство для Ізраїлю) у Філії "Сохнут-Україна" на посаді директора департаменту.

Наказом відповідача №21/14-к від 29 травня 2014 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

За змістом ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. п. 2.4, 2.5 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно п. 4.1 та п. 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним.

Законодавець пов'язує виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки саме з виконанням обов'язку власника чи уповноваженого ним органу по її видачі, а строк для звернення до суду з вимогами про його стягнення має обраховуватись з часу виконання останнім такого обов'язку.

Виходячи з наведеного, встановленню при вирішенні вимог позивача про виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягають з'ясуванню обставини пов'язані з тим, чи працював він у день звільнення, та, відповідно, коли у відповідача виник обов'язок по видачі йому трудової книжки.

Пунктом 7.1 Інструкції передбачено, що на підприємстві ведеться така документація щодо обліку бланків трудових книжок і заповнених трудових книжок: а) книга обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277; б) книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277.

До книги обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них вносяться усі операції, пов'язані з одержанням і витрачанням бланків трудових книжок і вкладишів до них із зазначенням серії та номера кожного бланку. Книга ведеться бухгалтерією підприємства. Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ведеться відділом кадрів або іншим підрозділом підприємства, який здійснює оформлення прийняття і звільнення працівників. У цій книзі реєструються всі трудові книжки, що прийняті від працівників при влаштуванні на роботу, а також трудові книжки і вкладиші до них із записом серії і номера, що видані працівникам знову. У разі одержання трудової книжки у зв'язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку.

З матеріалів справи вбачається, що з Наказом №21/14-к від 29 травня 2014 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 було ознайомлено в день звільнення 29 травня 2014 року.

Проте, у порушення наведених норм КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка не була видана позивачу в день звільнення, а саме 29 травня 2014 року, особиста картка та книга обліку ним також підписані не були.

Слід враховувати, що ст. 47 КЗпП України передбачає саме обов'язок власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. У трудових спорах обов'язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця, а не на працівника.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував тієї обставини, що в день звільнення ОСОБА_1 йому не була видана належно оформлена трудова книжка, посилаючись на те, що за його власним дорученням трудова книжка була направлена на адресу Представництва Єврейського агентства в Росії, яке сприяло працевлаштуванню позивача в автономній некомерційній організації "Єврейське Агенство "Сохнут" (м. Москва).

Проте вказані твердження не узгоджуються з вимогами, встановленими в ст. 47 КЗпП України та не грунтуються на положеннях Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а тому не є правовою підставою для звільнення відповідача від виконання обов'язку встановленого ст. 235 КЗпП України.

При цьому, обґрунтовуючи отримання позивачем трудової книжки 10 листопада 2015 року, відповідач посилається на накладну кур'єрської доставки №, з якої вбачається направлення автономною некомерційною організацією "Підтримка зв'язку з Єврейською діаспорою "Єврейське Агенство "Сохнут"(м. Москва) ОСОБА_1 документів.

Безпосередніх, прямих і безспірних доказів того, що позивачем була отримана трудова книжка судом не здобуто.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях

На підставі п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Зважаючи на викладене та ураховуючи те, що THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агентство для Ізраїлю) в особі відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації Громадського об'єднання (із статусом юридичної особи) Філії "Сохнут-Україна" " не було належними та допустимими доказами доведено виконання ним вимог ст. 47 КЗпП України стосовно обов'язку в день звільнення видати ОСОБА_4 належно оформлену трудову книжку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо позовних задоволення вимог.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вимоги ст. 235 КЗпП України не підлягають застосуванню, оскільки позивач перебував у трудових відносинах з Представництвом Єврейського агентства Росії не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

За змістом ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Відтак, неможливість подати трудову книжку є перешкодою для укладення трудового договору, що, в свою чергу, має наслідком порушення трудових прав особи.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність цивільно-правового договору про надання послуг, укладеного між автономноюнекомерційною організацією "Підтримка зв'язку з Єврейською діаспорою "Єврейське Агенство "Сохнут" та ОСОБА_1,висновків суду не спростовують, оскільки зазначений договір сам по собі не виключає право особи на реалізацію її права на працевлаштування.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Перебіг встановленого ст. 233 КЗпП України строку необхідно обчислювати з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про його існування.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час звернення ОСОБА_1 до суду вимоги ст. 47 КЗпП України щодо видачі працівнику належно оформленої трудової книжки відповідачем виконані не були.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що позивач пропустивстрок звернення до суду, є помилковим, оскільки невиконання обов'язку по видачі трудової книжки є триваючим порушенням.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу THE JEWISH AGENCY FOR ISRAEL (JAFI, Єврейське Агенство для Ізраїлю) в особі відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації Громадянського об'єднання (зі статусом юридичної особи) Філії "Сохнут-Україна" відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова