У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 8 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 31 березня 2010 року з ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит зі сплатою 30 % річних за користування кредитними коштами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. На момент відкриття спадщини заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становила 6 075 грн 53 коп., з яких: 6 038 грн 95 коп. заборгованість за кредитом, 36 грн 58 коп.заборгованість за процентами за користування кредитом.

8 липня 2014 року банком на адресу Другої Чернівецької державної нотаріальної контори направлено вимогу (претензію) кредитора про обов'язок спадкодавця, в якій банкпросив повідомити спадкоємців померлого про наявність кредитноїзаборгованості у розмірі 6 075 грн 53 коп.

Згідно з відповіддюнотаріальної контори спадкоємцем померлого ОСОБА_4 за законом є ОСОБА_3, якій видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

6 лютого 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідача направлено лист-претенцію про виконання зобов'язання за кредитним договором, проте вимогу банку відповідачем не виконано.

Ураховуючи викладене, позивач, просив суд стягнути зіспадкоємця ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на йогокористь заборгованість за кредитним договором від 31 березня 2010 року у розмірі 6 075 грн 53 коп. та судові витрати у розмірі 1 218 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 8 червня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судаминорм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до спадкоємця з вимогою виконати обов'язок спадкодавця поза межами строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України.

Проте повністюпогодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають; суди не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому порушили норми як процесуального, так і матеріального права.

Судами встановлено, що 31 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит зі сплатою 30 % річних за користування кредитними коштами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

За розрахунком банку станом на дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором від 31 березня 2010 року становить 6 075 грн 53 коп.

8 липня 2014 року банком на адресу Другої Чернівецької державної нотаріальної контори направлено вимогу (претензію) кредитора про обов'язок спадкодавця, в якій банк просив повідомити спадкоємців померлого про наявність кредитної заборгованості у розмірі 6 075 грн 53 коп.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 12 січня 2015 року після померлого ОСОБА_4 спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_3

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з вимогою до спадкоємця ОСОБА_3 6 лютого 2015 року, направивши лист-претензію від 28 січня 2015 року.

Відповідно до ч. 1ст. 1282 ЦК Україниспадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При цьому згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Зазначена норма не встановлює певного порядку пред'явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов'язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов'язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

Таким чином, пред'явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Разом з тим на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Проте суди у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК Українина зазначені положення закону уваги не звернули,у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не врахував, що банк через нотаріуса надіслав претензію щодо наявності заборгованості за кредитним договором з дотриманням строків, визначених ст. 1281 ЦК України, тому відповідач, як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, у силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язаний у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 8 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик