АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5426/16 Головуючий 1 інстанції Діденко С.А.
Справа№ 2-4840/11/03 Доповідач Гуцал Л.В.

РІШЕННЯ
08 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківськоїобласті в складі:
головуючого Гуцал Л.В.,
суддів Трішкової І.Ю., Котелевець А.В.,
за участю секретаря Огар І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського районного суду міста Харкова від 19 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинення дії, -
У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України (КЕВ).
Просив суд зобов`язати відповідача надати йому за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла.
Посилався на те, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 312 від 30 вересня 2006 року та наказом начальника факультету військової підготовки Харківського державного технічного університету будівництва та архітектури №240 від 11 жовтня 2006 року його, капітана ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) Збройних Сил України та постановлено на квартирний облік у КЕВ міста Харкова на позачергове надання житла.
Відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей» він підлягає забезпеченню житлом протягом трьох років. Проте його сім`я житлом забезпечена не була, що стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 19 січня 2012 року позов задоволено.

Сторони в апеляційному порядку рішення не оскаржили.

З апеляційною скаргою звернулось Міністерство оборони України, яке не приймало участі у справі, але вважає, що цим рішенням вирішено питання про права та обов`язки заявника. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм права матеріального.

У суді апеляційної інстанції представник заявника апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача просила апеляційну скаргу задовольнити. Зазначала, що представник КЕВ не мав повноважень на визнання позову при розгляді справи судом першої інстанції, і що оскаржуване рішення порушує права як Міністерства оборони України так і військовослужбовців та членів їх сімей, які також за Законом мають право на першочергове забезпечення житлом та перебувають в загальній та позачерговій чергах у Харківському гарнізоні попереду позивача.

Позивач ОСОБА_1 на неодноразові виклики до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з таких підстав.

За приписами ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тоді як ухвалене у справісудове рішення не відповідає вищезгаданим вимогам.
Згідно абз. 1, 7 п. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 23 Закону № 2011-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначається Кабінетом Міністрів України.
Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Механізм забезпечення житловим приміщенням військовослужбовців осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби), окрема Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових приміщень, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей врегульовано Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок).
Порядком передбачено, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво, зокрема, Збройними Силами України, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, що надається військовослужбовцям для постійного проживання (п.4, абз. другий Порядку).
Організація забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульована Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (в редакції на час спірних правовідносин) (далі Інструкція).
Згідно п.п.4.5.,6.3.,7.1. Інструкції, військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання за рішенням квартирно-експлуатаційного органу, погодженим з гарнізонною житловою комісією житловою комісією військової частини.
Списки розподілу житлової площі розробляються квартирно-експлуатаційним органом та з необхідними документами проходять правову експертизу і перевіряються на відповідність чинному законодавству помічником начальника гарнізону з правової роботи, направляються на затвердження начальнику гарнізону.
У разі непогодження гарнізонною житловою комісією, житловою комісією військової частини списків розподілу житлової площі або погодження із зауваженнями керівник квартирно-експлуатаційного органу протягом п`яти днів доповідає начальнику гарнізону внесені гарнізонною житловою комісією та житловою комісією військової частини обґрунтовані письмові зауваження для прийняття ним відповідного рішення.
Списки розподілу житлової площі подаються начальником гарнізону, головою гарнізонної житлової комісії та керівником квартирно-експлуатаційного органу на перевірку до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України для подальшого їх розгляду комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України.
Рішення (пропозиції) комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України є остаточними і обов`язковими для розгляду начальником гарнізону, керівником квартирно-експлуатаційного органу та головою гарнізонної житлової комісії.
Контроль за розподілом житлових приміщень в гарнізонах Збройних Сил України, перевіркою правильності оформлення облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України.
Начальник гарнізону несе персональну відповідальність за належну організацію роботи житлових комісій гарнізону, дотримання законності під час забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Звільнені з військової служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів (реформуванням), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку виключно в порядку черговості.
Отже до повноважень КЕВ не входить одноосібне вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі.
Судом встановлено, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 312 від 30 вересня 2006 року та наказом начальника факультету військової підготовки Харківського державного технічного університету будівництва та архітектури №240 від 11 жовтня 2006 року капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас у зв`язку скороченням штатів із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок Міністерства оборони України та виключено зі списків особового складу факультету і всіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Дзержинського РВК міста Харкова (а.с.3).
Встановлено також, що згідно довідки КЕВ міста Харкова ОСОБА_1 з 02 серпня 1995 року перебуває на квартирному обліку в Харківському гарнізоні в загальній черзі за №314, в позачерговій черзі за №530з 30 вересня 2006 року, складом родини три особи (а.с.9).
Задовольняючи позов суд виходив з того, що право позивача на забезпечення житлом, яке передбачено п.8 ст.1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей» порушено і підлягає захисту, шляхом зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла.

Такого висновку суд дійшов по неповно з`ясованим обставинам, з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Як вбачається зі змісту ст.ст.33, 119 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ч.1ст.33 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом такого клопотання позивача.

Заявляючи вимогу про зобов`язання КЕВ надати за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення, позивач не поставив питання про залучення в якості відповідача Міністерство оборони України, яке має матеріально-правовий інтерес до предмету спору.

Всупереч положенням ч.4 ст.10 ЦПК України, суд першої інстанції вказаний обов`язок позивачу не роз`яснив та не попередив про наслідки невчинення ним зазначеної процесуальної дії.
Таке процесуальне порушення беззаперечно вплинуло на права Міністерства оборони України, є суттєвим, та таким, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України тягне за собою безумовне скасування судового рішення.
Згідно до положень глави 1 розділу 5 ЦПК України суд апеляційної інстанції не має права залучати до участі у справі осіб, які не приймали участі в розгляді справи в суді першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскільки до участі у справі не було залучено Міністерство оборони України, про права і обов`язки якого суд вирішив питання, а суд апеляційної інстанції згідно чинного законодавства позбавлений на стадії апеляційного розгляду залучати до участі у справі осіб, які не приймали участі у справі у суді першої інстанції, то оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, що не позбавляє ОСОБА_1 , можливості у подальшому звернутись до суду за захистом прав, які він вважає порушеними.
Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

вирішила:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 19 січня 2012 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді