Справа № 132/983/16-ц Провадження № 22-ц/772/3375/2016Головуючий в суді першої інстанції Каращук О. Г.
Категорія 47 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2 і її представника - ОСОБА_3; представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 5 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі,

В с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Лісоволисіївської сільської ради від 30.06.2011 року їй наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Технічну документацію вона виготовила і отримала державний акт на право власності на свою земельну ділянку, яка межує із земельною ділянкою її дядька ОСОБА_4 - відповідача по справі.

Відповідач самовільно захватив частину її земельної ділянки, встановивши огорожу між їхніми земельними ділянками з відхиленням на її земельну ділянку на протязі 15 метрів до 50 см відповідно до план-схеми села Лісова Лисіївка.

Тому просила зобов'язати відповідача повернути їй самовільно зайняту ним земельну ділянку з відхиленням на протязі 15 м до 50 см відповідно до план-схеми села Лісова Лисіївка шляхом знесення огорожі, якою він незаконно заволодів та не чинити їй перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 5 травня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_2 самовільно зайняту ним земельну ділянку з відхиленням на протязі 15 м до 50 см відповідно до план-схеми с. Лісова Лисіївка шляхом знесення огорожі, якою він незаконно заволодів та не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 551 гр. 20 коп. судового збору.

Рішення ухвалено в загальному порядку і не являється заочним.

22 червня 2016 року відповідач ОСОБА_4 подав заяву про поновлення строку подачі заяви про перегляд заочного рішення і про перегляд заочного рішення та просив скасувати заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 05.05.2016 року, а справу призначити до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення з тих підстав, що відповідач належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання, але не бажав надавати докази в обгрунтування своїх заперечень проти позову, що дало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, а докази, на які посилається відповідач, суд визнав такими, що не мають істотного значення для правильного вирішення справи; відповідач знав про існування даного рішення, так як звертався до суду із заявами про роз'яснення рішення суду; також відповідач пропустив строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального й процесуального права; без урахування всіх обставин по справі. Судом не в повній мірі, не об'єктивно і неупереджено досліджені матеріали справи, зокрема, позовна заява і додані до неї документи.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Позивач і її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги позивача, просять її відхилити, рішення суду першої інстанції просять залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 23.09.2014 року позивач ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 23.09.2014 року позивач ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки площею 0,1166 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Земельні ділянки знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7, 8, 9).

Земельна ділянка, що належить ОСОБА_2 межує із земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_4, що вбачається із викопіювання з план-схеми села Лісова Лисіївка земельних ділянок по вул. Калинівській (а. с. 11) і технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 (а. с. 12-22): із акту встановлення (погодження) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, плану зовнішньої межі, опису меж (а. с. 19 і на звороті), викопіювання з плану землекористування ОСОБА_2 (а. с. 20), кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_2 (а. с.21).

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 роз'яснив, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 являється власником земельних ділянок: площею 0,25 га і площею 0,1166 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 і межують із земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_4

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов'язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Відповідно до ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункти 1.1., 1.2., 1.3).

У пунктах 4.1-4.3 Інструкції зазначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог статті 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів.

Отже, позивач ОСОБА_2, звертаючись до суду за захистом свого порушеного відповідачем права, повинна була довести наявність фактів порушення права власності на належну їй земельну ділянку відповідачем по справі ОСОБА_4, підтвердивши такі факти відповідними доказами.

За правилами частин 1 і 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доказами згідно статті 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів і не довела, що їй чиняться перешкоди у користуванні її власною земельною ділянкою, і що такі перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою чинить саме ОСОБА_4, і що саме він встановив огорожу між земельними ділянками, яка проходить не по межі суміжних земельних ділянок, а цією огорожею відповідач здійснив самовільний захват земельної ділянки, яка належить їй на праві власності.

Позивач у позовній заяві зазначила, що вона зазнає перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою від суміжного землекористувача - відповідача по справі.

Матеріали справи, починаючи з 2-го аркуша - позовної заяви і закінчуючи 34-м аркушем - рішенням суду, свідчать про те, що розгляд даного спору проводився не заочно, а у загальному порядку: відповідно до вимог частини 1 статті 225 ЦПК України - судом не була постановлена ухвала про заочний розгляд; у рішенні суду відсутнє роз'яснення про порядок та строк оскарження відповідачем заочного рішення суду шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення суду.

Відповідач по справі, не приймаючи участь у судовому засіданні суду першої інстанції, у своїй заяві про поновлення строку подачі заяви про перегляд заочного рішення і про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі вказував, що межа між земельними ділянками його і позивача протягом останніх сорока років була розділена парканом, який стоїть до цього часу.

Із цих пояснень сторін вбачається, що позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, стверджує, що спірна огорожа встановлена відповідачем, а відповідач, заперечуючи ці вимоги, стверджує, що дана огорожа була встановлена сорок років тому, коли землекористувачем земельної ділянки, яка на даний час перебуває у власності позивача, являвся її батько, який доводиться йому рідним братом, та між ними ніколи не було суперечок з приводу межі між їхніми земельними ділянками.

Ці доводи позивача та заперечення відповідача не підтверджені належними й допустимими доказами.

За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши на підставі ст. 212 ЦПК України всі докази, якими позивач підтверджувала свої вимоги про усунення перешкод, які чинить їй відповідач ОСОБА_4, суд не встановив фактів, якими ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги.

Таким чином, позивач не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, заявлених до ОСОБА_4, та відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України не підтвердила цих своїх доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-66 ЦПК України, за наявності яких можна було б встановити обставини існування перешкод у користуванні позивачем належною їй земельною ділянкою і які чинить їй відповідач ОСОБА_4

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення таких позовних вимог ОСОБА_2 не має, а отже, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_4 підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1, ч. 2 і ч. 3 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 103-109, 152 ЗК України, ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 57-66, 212, 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 5 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.М. Медяний

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська