Єдиний унікальний номер 219/9095/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1993/2016
Головуючий в I інстанції Дубовик Р.Є. Єдиний унікальний номер 219/9095/16-ц
Суддя доповідач Мальований Ю.М. Номер провадження 22-ц/775/1993/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Новосьолової Г.Г., Новосядлої В.М.

за участю секретаря: Чуряєв В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва, 10 000 грн., в іншій частині позову відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову та стягнення судового збору та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального закону, недоведеність позову, зазначає, що згідно з протоколом засідання комісії з питань охорони праці ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 5 лютого 2003 року було встановлено 30% вини ОСОБА_1 у нещасному випадку, що трапився з ним 11 листопада 2002 року. Факт моральної шкоди та ступінь моральної шкоди мають бути підтверджені висновками медичних установ, адже сама по собі наявність виробничої травми не завжди призводить до моральних страждань. Позивачем не надано довідки МСЕК, з якої вбачається, що комісією було встановлено спричинення йому моральної шкоди. Матеріали справи також не містять жодного документу, який би підтверджував, що симптоми позивача, на які він посилається, були відсутні до трудового каліцтва. Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено дію норм Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», якими обовязок відшкодування моральної шкоди покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а з 30.03.2007р. стаття 34 вказаного Закону, яка передбачала право потерпілих на відшкодування моральних збитків, виключена. Окрім цього, з 1 січня 2015 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105 XIV викладено в новій редакції з назвою Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Відповідно до ч. 8 ст. 36 зазначеного Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Позивач звернувся до суду у 2016 році, норми, за якими передбачено відшкодування моральної шкоди відповідачем вже не діють, проте це не позбавляє позивача можливості у разі доведення факту заподіяння йому моральної шкоди від трудового каліцтва отримати певні суми на його відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Виключення відшкодування моральної шкоди із складу страхових виплат, передбачених ст.ст. 34, 36 Закону у редакції від 01.01.2015р. виключає і обовязок, а отже, відповідальність Фонду по їх оплаті. Відшкодувати моральну шкоду у звязку з трудовим каліцтвом у даному випадку має виключно роботодавець ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак позивач і його представник у судове засідання не з`явилися, надавши заяву про слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2, яка наполягала на доводах апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

ОСОБА_3 ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та вимог діючого законодавства.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Часівоярьский вогнетривкий комбінат» з 5 січня 2001 року по 10 липня 2007 року.

11 листопада 2002р. під час виконання обовязків з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав трудове каліцтво.

ОСОБА_3 № 4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1 від 13 листопада 2002 року під час виконання 11 листопада 2002 року трудового обовязку на підприємстві ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_1 було травмовано (а.с. 14-17).

Відповідно довідки МСЕК від 20 січня 2003 року позивачу з 3 січня 2003 року вперше встановлено 25% професійної працездатності безстроково у звязку з травмою від 11 листопада 2002 року (а.с. 18).

Відповідно до ст.ст. 21,28,34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105 XIV( далі Закон № 1105 XIV) у редакції, чинній на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому, відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову шкоду) визначається в судовому порядку.

Право на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

У даному випадку право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності - 20 січня 2003 р., тобто до набрання чинності Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України від 23 лютого 2007 р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», яким була виключена стаття 34 вказаного Закону, що передбачала право потерпілих на відшкодування моральної шкоди.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення відшкодування моральної шкоди саме з відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

ОСОБА_3 ч.ч.1, 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на ч.8 ст. 36 Закону № 1105 XIV в редакції Закону України від 28 грудня 2014р. № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», якою визначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України також не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки право позивача на отримання відшкодування моральної шкоди з відділення Фонду соціального страхування виникло до викладення Закону 1105 XIV у вказаній редакції. Закон № 77-VIII звужує права потерпілих від нещасних випадків на виробництві і не має зворотної дії в часі.

Відповідно до розяснень, які наведені у пп.1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці», а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Доводи апеляційної скарги про відсутність висновку МСЕК щодо встановлення факту та ступеню моральної шкоди, спричиненої позивачу є безпідставними, оскільки законом не передбачено обовязковість такого висновку при стійкій втраті професійної працездатності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд обґрунтовано врахував глибину та ступінь моральних та фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок трудового каліцтва, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 25%, характеру ушкодження здоровя, що є незворотним, зокрема, позивач втратив три пальці правої кісті на рівні середніх фаланг, докорінну зміну його життя внаслідок трудового каліцтва.

За вказаних обставин суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду в цій частині не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: