Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 414/868/15-ц
Провадження № 22ц/782/846/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Заіки В.В., Романченка В.О.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 04 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом Прокурора Кремінського району Луганської області до Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень та договору встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и л а:

Прокурор Кремінського району Луганської області (далі-позивач) в інтересах держави звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням 34-ї сесії Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області 6 скликання №34/4 від 06 вересня 2013 року фізичній особі ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ для заключення договору на обмежене платне користування /сервітуту/ тимчасової споруди в сел. Красноріченське, вул. Фрунзе в районі музичної школи, примірною площею 0,0028 га.

14 лютого 2014 року прийнято рішення 40-ї сесії Красноріченської селищної ради 6 скликання №40/33 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ для укладання договору на обмежене платне користування /сервітуту/ для утримання тимчасової споруди торгівельного павільйону ОСОБА_2А». Пунктом №1 вказаного рішення затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ для укладання договору на обмежене платне користування /сервітуту/ для утримання тимчасової споруди торгівельного павільйону, яка надається ОСОБА_2 із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0021 га, кадастровий номер :30:001:0788, за адресою: сел. Красноріченське, вул. Фрунзе, р-н колишньої музичної школи.

Пунктом №3 вказаного рішення Красноріченської селищної ради передано земельну ділянку ОСОБА_2 для укладання договору на обмежене платне користування /сервітут/ для утримання тимчасової споруди - торгівельного павільйону, загальною площею 0,0021 га /кадастровий номер :30:001:0788/, яка розташована в сел. Красноріченське по вул. Фрунзе в районі колишньої музичної школи, строком на 10 років із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

На підставі вищевказаних рішень між Красноріченською селищною радою та громадянкою ОСОБА_2 14.02.2014 року укладено договір встановлення земельного сервітуту б/н строком 10 років.

Прокурор, зазначаючи, що вказані рішення Красноріченської селищної ради і договір про встановлення земельного сервітуту є незаконними з огляду на вимоги приписів статей 98, 99, 100,116, 123, 124 Земельного Кодексу, статей 401-404 Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просив визнати незаконними вказані рішення сесій Красноріченської селищної ради, визнати недійсним договір встановлення земельного сервітуту б/н від 14.02.2014 року та зобовязати ОСОБА_2 звільнити та повернути до земель Красноріченської селищної ради земельну ділянку загальною площею 0,0021 га, кадастровий номер :30:001:0788, розташовану за адресою: Луганська область, Кремінський район, селище Красноріченське, вул. Фрунзе, район колишньої музичної школи.

Оскаржуваним рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 04 грудня 2015 року позовні вимоги прокурора Кремінського району Луганської області задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, а тому колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.09.2013 року рішенням 34-ї сесії Красноріченської селищної ради 6 скликання №34/4 фізичній особі ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ для укладення договору на обмежене платне користування /сервітуту/ тимчасової споруди в сел. Красноріченське по вул. Фрунзе в районі музичної школи, примірною площею 0,0028 га /а.с. 11/.

14 лютого 2014 року прийнято рішення 40-ї сесії Красноріченської селищної ради 6 скликання №40/33 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ для укладання договору на обмежене платне користування /сервітуту/ для утримання тимчасової споруди торгівельного павільйону ОСОБА_2А». Пунктом №1 вказаного рішення затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ для укладання договору на обмежене платне користування /сервітуту/ для утримання тимчасової споруди торгівельного павільйону, яка надається ОСОБА_2 із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0021 га., кадастровий номер :30:001:0788, за адресою: сел. Красноріченське, вул. Фрунзе, р-н колишньої музичної школи.

Пунктом №3 вказаного рішення Красноріченської селищної ради передано земельну ділянку ОСОБА_2 для укладання договору на обмежене платне користування /сервітут/ для утримання тимчасової споруди - торгівельного павільйону, загальною площею 0,0021 га /кадастровий номер :30:001:0788/, яка розташована в сел. Красноріченське по вул. Фрунзе в районі колишньої музичної школи, строком на 10 років із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі /а.с. 10/.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідних питань земельних відносин є виключено компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу та п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України до повноважень міських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать повноваження щодо розпорядження землями територіальних громад.

Згідно зі ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою /ділянками/. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Статтею 99 Земельного кодексу України /в редакції, яка діяла на час укладення договору/ зазначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Відповідно до статті 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові /володільцеві/ сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі /особистий сервітут/. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником /володільцем/ земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном /сервітут/ може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів /земельний сервітут/ або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, тобто підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом як сервітут.

Частиною 2 ст. 402 ЦК України передбачено, що земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником /володільцем/ земельної ділянки.

Виходячи з вищенаведених правових норм, сервітуарієм за земельним сервітутом є власник /володілець/ так званої панівної земельної ділянки для задоволення потреб користування яким встановлено сервітут, за рахунок встановлення обмежень у користуванні іншим майном - так званої обслуговуючої земельної ділянки /обслуговуюча річ/. Існування земельного сервітуту повязується з існуванням двох земельних ділянок, які, за загальним правилом, мають бути сусідніми, але й можуть бути не сусідніми, якщо неможливо задовольнити потреби особи іншим способом /ч. 2 ст. 404 ЦК України/.

Згідно листа Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області від 02.03.2015 року № 92 у відповідача ОСОБА_2 немає у власності чи у користуванні будь-яких інших земельних ділянок, ніж та, щодо якої розглядається спірне питання по справі /а.с. 9/.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 рок № 244, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22.01.2011 року за № 1330/20068, затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Згідно з вищевказаним Порядком не передбачено відведення земельної ділянки під розміщення тимчасової споруди.

З огляду на наведене, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що оскільки у ОСОБА_2 крім наданої на умовах сервітуту іншої /сусідньої, суміжної/ земельної ділянки не було, діючим на момент прийняття оспорюваних рішень та укладення договору законодавством не передбачено відведення земельної ділянки під розміщення тимчасової споруди, то відносини земельного сервітуту між відповідачами по справі не виникли та не могли виникнути.

Оскільки рішення Красноріченської селищної ради, на підставі яких було укладено договір земельного сервітуту, є незаконними, то відповідно до вимог ст. 203 ЦК України про загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правильний і висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання недійсним договору встановлення земельного сервітуту.

Враховуючи, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, щодо спірних правовідносин, то дійшовши висновку про незаконність рішень Красноріченської селищної ради та укладеного на підставі вказаних рішень договору сервітуту, не може вирішувати питання про можливість чи неможливість задоволення потреб ОСОБА_2 щодо користування земельною ділянкою в інший спосіб оренди тощо, та наявності чи відсутності у власника земельної ділянки можливості законного надання належної йому земельної ділянки в будь-яке користування третім особам.

Не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин сторін вимог ст. 99 Земельного Кодексу України щодо права власника або землекористувача земельних ділянок вимагати встановлення земельних сервітутів на розміщення тимчасових споруд /малих архітектурних форм/, оскільки наведена редакція статті визначена Законом України від 12.01.2015 року, у той час коли згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як є помилковим і довід апеляційної скарги про відсутність у прокурора Крімінського району права звернення до суду у якості позивача, оскільки в даному випадку йдеться саме про порушення земельного законодавства органом, який є власником /володільцем/ і розпорядником землями території громади, а тому з огляду на вимоги ч. 2 ст.45 ЦПК України прокурор в такому випадку набуває статусу позивача.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: