У х в а л а

26 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Ленінського району м. Харкова, Ленінський районний відділ Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства і суду,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: зобов'язано Державну казначейську службу України виплатити ОСОБА_4 70 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова змінено: вирішено стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 60 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року касаційні скарги Державної казначейської служби України та ОСОБА_4 відхилено, рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року залишено без змін.

16 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 56 Конституції України, пунктів 8, 9 частини другої статті 16, частини другої статті 23, статей 269 - 274, 313, статті 1176, частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 1 - 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон)).

При цьому заявниця також посилається на порушення судами статей 1, 5, 8, 15, 27, 57, 59, 61, 131, 157, 213 - 215, 218, 276, 303, 309, 316, 324 ЦПК України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року, 3 червня і 18 лютого 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 вересня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі, визначеному позивачкою; крім того, касаційний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про зменшення суми відшкодування моральної шкоди, оскільки доведеним є факт незаконного притягнення позивачки до кримінальної відповідальності та її перебування під слідством (судом) упродовж 38 місяців 19 днів, а не протягом 12 років, як вважала позивачка; при цьому розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, визначено судом згідно з положеннями статті 13 Закону.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішенні від 18 лютого 2015 року касаційний суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового слідства, дійшов висновку про те, що позивачка незаконно перебувала під слідством та судом понад 74 місяці, тому з урахуванням характеру, обсягу, глибини та тривалості моральних страждань, тяжкості вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, вважав, що відповідно до положень статті 13 Закону стягненню на користь позивачки підлягає сума моральної шкоди з розрахунку двох мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством та судом;

- в ухвалі від 3 червня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на те, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має застосовувати положення частини третьої статті 13 Закону з урахуванням того, що відносно позивача вчинялися незаконні дії у вигляді незаконного порушення кримінальної справи, обрання міри запобіжного заходу, обшуку, арешту майна, проводились численні слідчі дії;

- в ухвалі від 6 листопада 2013 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на необхідність перевірити доводи позивача щодо застосування судом першої інстанції норми матеріального права і щодо правильності розрахунків розміру майнової та моральної шкоди за весь період перебування його під слідством.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Ленінського району м. Харкова, Ленінський районний відділ Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства і суду за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема