Справа №613/1521/14-ц Провадження № 2/613/6/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Шалімова Д.В.,

при секретарі Макушинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: реєстраційна служба Богодухівського районного управління юстиції Харківської області , про визнання права власності, позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2, про визнання права власності на ? частину будівлі, магазину, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя, в якому після уточнення просить: визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки ВАЗ 2104 державний номер НОМЕР_1, визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 врахувавши інтереси неповнолітньої дитини, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки ВАЗ 2104 державний помер НОМЕР_1.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.06. 2001 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 27.06.2014 року шлюб було розірвано та встановлено , що шлюбні стосунки були припинені з січня 2011 року, сторони разом не проживали, спільного господарства не вели. При спільному проживанні державну соціальну допомогу на доньку, інваліда дитинства, було оформлено па відповідача, який отримував допомогу, у розмірі 1307, 30 грн. Після розлучення донька стала проживати разом з позивачем. Відповідач соціальну допомогу отримував до 2014 року, але витрачав на особисті потреби, участі у вихованні та забезпеченні доньки не приймав. Донька перебуває на її повному забезпеченні, хворіє і потребує постійного піклування. В період шлюбу в 2001 році позивач оформила підприємницьку діяльність, як фізична особа - підприємець. У 2002 році вона побажала побудувати магазин по АДРЕСА_3. Оформлення документів на будівництво магазину та на земельну ділянку під будівництво оформлялося на ФОП ОСОБА_1 Будівництво магазину розпочалося у 2006 році за кошти підприємницької діяльності, але через відсутність коштів будівництво було зупинено. У 2011 році вона припинила сімейне життя з відповідачем та ведення спільного господарства. У 2012 році між нею та ОСОБА_3, було укладено договір про спільну діяльність, після якого ОСОБА_3 закінчив будівництво магазину, який у 2013 році було зареєстровано на її ім.»я. Дане приміщення магазину вона використовує для підприємницької діяльності. В період шлюбу, за спільні кошти подружжя у 2003 році до фактичного припинення шлюбних відносин та спільного ведення господарства подружжям було придбано: у 2003 році на підставі договору

купівлі - продажу, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, у 2005 році автомобіль марки ВАЗ 2104 державний номер НОМЕР_1.. Загальна вартість майна, яка підлягає розподілу становить 130 000 грн.

Частка кожного становить 65 000 гри. Оскільки автомобіль ВАЗ 2104 державний номер НОМЕР_1 є річчю неподільною, вартість якого становить 60 000 грн. , позивач не має посвідчення водія і не вміє керувати автомобілем, тому вважає за доцільне автомобіль залишити у власність ОСОБА_2, та з врахуванням долі автомобіля, виділити їй 2/3 частини квартири.

ОСОБА_2 звернувсь до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа: реєстраційна служба Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, про визнання права власності, в якому просить: визнати за ним, право власності на ? частину магазину (будівлі), розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Свої вимоги мотивує тим, що дійсно, 02.06.2001 року у відділі РАЦС Богодухівського РУЮ Харківської області він зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 Від шлюбу у них є донька - ОСОБА_4 Спільне життя з ОСОБА_1 не склалося. У кінці вересня 2013 року вони з ОСОБА_1 посварилися, внаслідок чого почали мешкати окремо один від одного. Під час спільного проживання за спільні кошти подружжя побудувало магазин (будівлю), вартістю 56 688 грн., який розташований за адресою: АДРЕСА_2, який ввели в експлуатацію 04.02.2013 року. Під час реєстрації права власності у реєстраційній службі Богодухівського РУЮ Харківської області власником магазину (будівлі) була записана ОСОБА_1, свідоцтво про право власності на нерухоме майно також було видане на її ім'я. Таким чином, ОСОБА_2 має право на 1/2 частину вказаного магазину (будівлі). Між сторонами виник спір з приводу користування набутим магазином, у зв'язку з чим ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 у добровільному порядку виділити йому 1/2 частину магазину і офіційно оформити на нього право власності. Однак ОСОБА_1 заперечує проти виділення частки у магазині, відмовляється від його офіційного оформлення, та навіть не включила ОСОБА_2 у список майна, що підлягає поділу. Вказані дії ОСОБА_1 створюють йому перешкоди у користуванні даним магазином, що змушує його звернутися до суду із зустрічною позовною заявою.

Крім того, до суду з позовом звернувсь , як третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання права власності на ? частину будівлі, магазину, в якому після уточнення просить: визнати за ним право власності на 1/2 частину будівлі-магазину по АДРЕСА_3, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину магазину по АДРЕСА_3.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що відповідач ОСОБА_1 займаючись підприємницькою діяльністю, як фізична особа підприємець у 2002 році оформила документи на земельну ділянку по АДРЕСА_3 для будівництва будівлі - магазину, яке згідно дозволу розпочала у 2006 році, але через відсутністю коштів будівництво магазину було призупинено. 26 вересня 2012 року його батьком ОСОБА_3 йому було надано кошти у розмірі 100 000 грн. , які ним були використані для будівництва будівлі - магазину по АДРЕСА_3. Дане будівництво проводилося ним за погодженням з матір»ю ОСОБА_1 , що підтверджується укладеним договором від 26 вересня 2012 року. При прийнятті його участі у будівництві магазину процент готовності магазину становив -30 відсотків. 01 жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_1 було укладено угоду про спільну діяльність, цього ж дня між ним, ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_6 було укладений договір підряду на будівництво магазину. Вартість виконаних робіт становить -104 216 грн., які були ним сплачені при будівництві будівлі - магазину. У лютому 2013 року будівлю - магазин було прийнято в експлуатацію та на ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності. Після цього матір, ОСОБА_1, мала намір ? частину будівлі - магазину оформити на сина, але не

змогла цього зробити , так як магазин будувався в період її шлюбу з ОСОБА_2, який не надає згоди на 1/2 частину його переоформлення, оспорює його участь у будівництві магазину, що змушує його звернутись до суду.

Позивач , відповідач по зустрічній позовній заяві та по позовній заяві третьої особи ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що вона дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який на даний час розірвано. Фактично шлюбні відносини вони підтримували до 2011 року, після цього вони лише проживали в одній квартирі, але ніяких стосунків між ними не було, спільного господарства вони не вели, проживали в окремих кімнатах. Підтвердила, що дійсно за час шлюбу ними за спільні кошти було придбано квартиру по АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ 2104. Просила, враховуючи те, що їх спільна дитина проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні, оскільки відповідач вихованням дитини не займається, аліменти сплачує не в повному обсязі, виділити їй 2/3 квартири, відповідачу виділити 1/3 частину квартири та автомобіль ВАЗ 2104. Проти зустрічного позову заявленого ОСОБА_2 заперечила в повному обсязі пояснила, що магазин за адресою АДРЕСА_3 будувала вона за особисті кошти та за кошти її сина від першого шлюбу ОСОБА_3 Будівництво магазину було розпочато у 2002 році, оскільки у неї не було достатньо коштів, то на декілька років будівництво було зупинено. У 2012 році вона продовжила будівництво разом із сином, так як йому батько, ОСОБА_3 дав кошти . Коли син вклав гроші в будівництво будівля була готова на 30% . ОСОБА_2 знав , що магазин буде добудовуватись за кошти сина і не заперечував проти цього , хоча сам ніякої участі у будівництві магазину не приймав, кошти не вкладав, у них не було спільних коштів, колишній чоловік облаштовував лише квартиру. Щоб все було оформлено правильно вони вирішили із сином укласти договір, згідно цього договору син вкладає кошти, вона займається його добудовою як приватний підприємець, а потім після введення в експлуатацію виділяє сину ? частину магазину, а іншу частину оформить на доньку. Але цього не вдалося зробити, оскільки магазин ввели в експлуатацію у лютому 2013 року, а у квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ цього магазину. Не заперечила того, що кошти було передано ОСОБА_3 сину в сумі 100 000 грн. 26 вересня 2012 року, про що складено угоду про надання коштів, після цього син поїхав відпочивати, але всі умови договору підряду було обговорено з ним заздалегідь і вона його підписала 01 жовтня 2012 року з підрядчиком ОСОБА_6, а син підписав після повернення 06 жовтня 2012 року. Зазначила, що магазин є її особистим майном, він побудований за її кошти та за кошти її сина, вона є приватним підприємцем, працює в цьому магазині, вкладає свої кошти , платить орендну плату за землю. Просила у задоволенні зустрічного позову відмовити. Не заперечила проти задоволення позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_3

Представник позивача, відповідача по зустрічній позовній заяві та по позовній заяві третьої особи ОСОБА_7 пояснив, що позовні вимоги своєї довірительки підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Заперечив проти задоволення позову ОСОБА_2, та не заперечив проти задоволення позову ОСОБА_3

Відповідач, позивач по зустрічній позовній заяві та відповідач по позовній заяві третьої особи ОСОБА_2, пояснив, що позовні вимоги ОСОБА_1 він визнає частково, пояснив, що вони з позивачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2001 року по

27.06.2014 року, мешкати окремо один від одного вони почали з кінця вересня 2013 року. Відмітив, що він сплачує кошти на утримання дитини, а саме платить аліменти, не заперечував , що на даний час є заборгованість, але вона виникла у зв»язку з тим, що тривалий час слухалась справа про стягнення аліментів, і накопилась значна сума, але зараз він її поступово виплачує. Крім того відмітив, що свою частину квартири він заповідав їх спільній дочці, тому квартира повинна бути розділена на рівні частини. Тому просив позов задовольнити частково. Свої позовні вимоги по зустрічному позову підтримав у повному обсязі, пояснив, що він

приймав участь у будівництві магазину, хоча договори вперше побачив, коли справа про розподіл магазину розглядалась в апеляційному суді. Зазначив, що 01 жовтня 2012 року ОСОБА_3 не міг підписувати договір підряду, оскільки в цей час перебував на відпочинку за кордоном. Наголосив на тому, що дійсно ОСОБА_3 та ОСОБА_3 приїздили до нього і вони говорили з приводу добудови магазину. Вважає, що оскільки магазин будувався в період їх шлюбу з ОСОБА_1, тому він також підлягає розподілу , як спільне майно подружжя. Заперечив в повній мірі проти задоволення позову ОСОБА_3, пояснив, що магазин вони з ОСОБА_1 будували разом, при цьому переважали його кошти. ОСОБА_3 жодного відношення до будівництва магазину не мав і участі у його будівництві не приймав. Тому у задоволенні позову ОСОБА_3 просив відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача , позивача по зустрічній позовній заяві та відповідача по позовній заяві третьої особи ОСОБА_8 підтримав повністю позицію свого довірителя ОСОБА_2

Представник реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області у судове засідання не з»явився, але надав суду заяву про слухання справи у його відсутність.

Третя особа, особа яка заявляє самостійні позовні вимоги ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, але надав до суду пояснення згідно яких пояснив, що його матері ОСОБА_1, як приватному підприємцю по АДРЕСА_3 була виділена земельна ділянка для будівництва магазину. Гроші на будівництво витрачались материні, отримані від прибутку підприємницької діяльності, за сімейні кошти ОСОБА_1 і ОСОБА_2 придбали квартиру та автомобіль. Оскільки грошей не вистачало, тому будівництво магазину було зупинено. Щоб допомогти матері закінчити будівництво магазину він звернувся до свого батька ОСОБА_3 щоб той дав коштів на закінчення будівництва магазину. У вересні 2012 року він зустрівся з батьком та матір»ю, та батько сказав, що дасть 100 000 грн., але зазначив, щоб після закінчення будівництва ОСОБА_1 1/2 частину магазину переоформить на сина. Гроші він передав матері, та після цього він поїхав на відпочинок. На початку жовтня 2012 року він ознайомився з договором підряду з ОСОБА_6, про укладення якого йому було відомо раніше, та підписав його. З підрядчиком була домовленість, що будівельні матеріали ОСОБА_3 буде купувати самостійно і працівників на виконання робіт також наймати самостійно, а підрядчик, буде контролювати правильність виконання будівельних робіт. Після закінчення будівництва ОСОБА_1 оформила право власності на магазин, але не встигла оформити ? частину на сина, оскільки ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання право власності на 1/2 частину магазину, тому просить його позовні вимоги задовольнити.

Представник третьої особи, особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги ОСОБА_9 в судовому засідання позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, пояснив, що на початку 2012 року ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_1 вирішили добудувати магазин по АДРЕСА_3. Оскільки коштів не було тому ОСОБА_3 звернувсь до свого батька ОСОБА_3 і останній надав його 100 000 грн. з умовою , що після закінчення будівництва ОСОБА_1 половину магазину переоформить на сина. Підтвердив, що дійсно 26 вересня 2012 року вдень ОСОБА_3 зустрічався зі своїми батьками , і батько передав гроші , після цього , в цей же день він поїхав з дружиною на відпочинок за кордон. Зміст договору підряду було обговорено заздалегідь, ОСОБА_3 був відомий його зміст, крім того, 01 жовтня, коли мати підписувала цей договір, вона телефонувала до сина і говорила з ним з цього приводу, тому останньому було відомо про підписання договору. З свого боку він підписав його 06 жовтня, після повернення. ОСОБА_3 особисто приймав участь у будівництві магазину, допомагав матері. Тому просив позов задовольнити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 його колишня дружина, а ОСОБА_3 їх спільний син. Підтвердив, що дійсно у 2012 році до нього звернувся син та попросив дати кошти на добудову магазину по АДРЕСА_3. Він особисто приїздив до магазину і оцінив, що приблизно необхідно на добудову 100 000 грн. і саме цю суму він передав 26 вересня 2012 року своєму сину в присутності ОСОБА_1 , при цьому вони підписали договір і домовились про те, що після добудови ? частина магазину буде оформлена на ОСОБА_3 Він не контролював куди було витрачено кошти, але як йому відомо, що всі вони були витрачені на будівництво, він іноді приїздив туди і бачив, що будівництво ведеться, та йому відомо , що син закупляв будівельні матеріали.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що магазин по АДРЕСА_3 будувався ОСОБА_1 з 2002 року, він був підрядчиком до введення його в експлуатацію. Перший договір підряду було укладено з ОСОБА_1 у 2004 році, потім він переукладався кожного року, але тривалий час з 2006 року по 2012 рік будівництво магазину не велось. У 2012 році до нього знову звернулась ОСОБА_1, вона прийшла з сином, з приводу добудови магазину, та син передав йому 100 000 грн. на будівництво. Між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір підряду. Договір датовано 01 жовтня 2012 року, він віддав ОСОБА_1 всі екземпляри договорів, при підписанні договору ОСОБА_3 не було, через декілька днів вона повернула йому його екземпляр з підписами. Йому відомо було , що гроші ОСОБА_3 дав його батько ОСОБА_3, оскільки вони товаришують, і кошти призначені на добудову магазину по АДРЕСА_3. Коли у 2012 році вони продовжили будівництво , то в магазині вже було зведено стіни, стояли вікна, та проведені деякі внутрішні роботи . Зазначив, що всі взаємовідносини у нього були з ОСОБА_1, він особисто будівництвом не займався , лише слідкував, як велась робота.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного:

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2001 року, який на даний час відповідно рішення Богодухівського районного суду від 27 червня 2014 року - розірвано.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно медичної документації, що міститься в матеріалах справи є дитиною - інвалідом.

Відповідно до Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна , власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2. Підставою виникнення права власності є договір купівлі - продажу ВАМ/370013 від 15.07.2003 року.

Згідно з довідкою УДАІ ГУМВС України в Харківській області власником автомобіля ВАЗ 21043 д.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 .

У відповідності до ч 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то майно, яке було одержано за цим договором , є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 69 СК України передбачено , що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружини і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст.. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України , за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як було підтверджено в судовому засіданні ОСОБА_2 та не заперечувалось ОСОБА_1, батько сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі визначеному судом, хоча на даний час є невелика заборгованість. Крім того, згідно копії заповіту від 29 квітня 2010 року серії ВМТ 515407 посвідченого державним нотаріусом Богодухівської держнотконтори , ОСОБА_2 на випадок своєї смерті належну йому квартиру за АДРЕСА_1 заповідав своїй доньці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне розподілити квартиру по ? частині кожному з подружжя.

Крім того, суд розглядаючи питання щодо автомобіля ВАЗ 2104 д.н НОМЕР_1, визнає його спільним сумісним майном подружжя , при цьому не виділяючи частки у праві власності, оскільки це буде виходити за межі позовних вимог.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- « Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК, ч.3ст.368 ЦК ), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які за законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту),незалежно від того на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя ,зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному ,дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами тощо.

Враховуючи позицію апеляційного суду Харківської області висвітлену в рішенні від 28.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: реєстраційна служба Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, про визнання права власності на ? частину нерухомого майна, про те, що при розподілі майна подружжя не була визначена загальна кількість майна , що підлягає розподілу, суд вважає за можливе вирішити позов в частині розподілу будівлі , магазину , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, факт подання ОСОБА_3 окремого позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджує те , що магазин знаходиться у спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до рішення Богодухівської міської ради № 312 від 27 квітня 2000 року « Про затвердження акту вибору земельної ділянки під установку кіоску по АДРЕСА_3 ОСОБА_1», затверджено акт вибору земельної ділянки під установку кіоску ОСОБА_1 по АДРЕСА_2, ОСОБА_1 надано земельну ділянку під установку кіоску в постійне користування із земель запасу міста, ОСОБА_1 дозволили установку кіоску по АДРЕСА_2.

Згідно Рішення № 1707-V від 20 січня 2009 року , про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_3 ФОП ОСОБА_1, продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки та надано ФОП ОСОБА_1 в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 0,0244 га., розташовану в АДРЕСА_3, для підприємницької діяльності, надано дозвіл ФОП ОСОБА_1 на

виготовлення технічної документації із землеустрою для проведення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, зобов»язано ФОП ОСОБА_1 в місячний термін укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки та зареєструвати його у відповідному порядку.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 26.02.2013 року власником будівлі, магазину , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1. Вартість основних фондів , які приймаються в експлуатацію складає - 56 688 грн., т.б. посилання ОСОБА_1 на те, що отримала гроші в сумі 100 000 грн. для будівництва магазину, суперечить офіційній технічній документації, що надано суду.

Згідно ч. 6 ст. 57 СК суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. При ухваленні рішення Богодухівського районного суду від 27.06.2014 року, було встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинені з 2011 року , хоча як стверджує ОСОБА_2, вони проживали однією сім»єю до 2013 року , ОСОБА_1 було зазначено в судовому засіданні, що після припинення фактичних стосунків, вони продовжували ще два роки проживати разом в одній квартирі.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя , рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Оскільки будівництво магазину, що було підтверджено в судовому засіданні сторонами та свідком ОСОБА_6, велось в період з 2002 року по лютий 2013 року, коли його було здано в експлуатацію та оформлено право власності, в цей час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, тому будівля, магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - є спільною сумісною власністю подружжя , та підлягає розподілу.

Згідно робочого проекту магазину по АДРЕСА_3 від 20.08.2010 року, будівництво магазину було замовлено ПП ОСОБА_1 ПП « ОСОБА_10» 20.08.2010 року.

17 червня 2011 року між Богодухівською міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, згідно якого орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. В оренду передано 244 кв. м., у тому числі 73 кв.м. під забудовою.

Згідно дозволу на виконання будівельних робіт № 6 від 30.01.2006 року виданого СПДФО ОСОБА_1 відділом містобудування, архітектури та житлово комунального господарства, останній надано дозвіл на виконання будівництва крамниці по АДРЕСА_3. Будівельні роботи проводить СПДФО ОСОБА_6

Згідно договору від 26.09.2012 року, ОСОБА_3 надав ОСОБА_3 кошти у розмірі 100 000 грн. для закінчення будівництва будівлі - магазину за адресою: АДРЕСА_3, який розпочато ОСОБА_1 і призупинено через відсутність коштів. отримувач надав згоду на використання коштів для закінчення будівництва магазину. ОСОБА_1 надала згоду на участь у будівництві ОСОБА_3 та після закінчення будівництва будівлі - магазину та введення його в експлуатацію оформити ? частину будинку на ОСОБА_3

Суд критично оцінює акт погодження по виконанню об»єкту будівництва від 30.09.2012 року, оскільки згідно змісту даного акта ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійшли згоди, що процент готовності будинку - магазину по АДРЕСА_3 на день укладення договору про спільну діяльність між сторонами ( 01.10.2012 року) становить 30% , побудовано: фундамент, стіни будівлі, бетонне перекриття, вставлені вікна вхідні двері та

одні внутрішні двері, проведено водяне опалення. По - перше, як було зазначено в своїх поясненнях ОСОБА_3, та встановлено в судовому засіданні, останній 26 вересня 2012 року виїхав за межі України на відпочинок та повернувсь 06 жовтня 2012 року, т.б. 30 вересня 2012 року він не міг бути присутнім при огляді. По - друге, акт погодження по виконанню об»єкту будівництва складено 30.09.2012 року, але в ньому є посилання на договір про спільну діяльність між сторонами, який укладено 01 жовтня 2012 року.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою . При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно договору про спільну діяльність від 01 жовтня 2012 року, ОСОБА_1 з одного боку, а ОСОБА_3, з іншого боку, домовились про спільну діяльність в сфері будівництва нежитлового приміщення на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , сторони домовились діяти шляхом об»єднання майна , коштів та сил.

Відповідно до договору підряду № 47-10-12 від 01.10.2012 року замовниками виступають ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3, виконавцем ОСОБА_6, згідно даного договору замовники доручають, а виконавець зобов»язується на свій ризик виконати в обумовлені строки будівництво магазину по АДРЕСА_3, а замовник зобов»язується прийняти роботу та оплатити її. Загальна вартість робіт складає 104 216 грн. Термін закінчення робіт - 30.12.2012 року.

Суд не має можливості встановити дату укладення договору про спільну діяльність , відповідно і дату укладення договору підряду № 47-10-12, оскільки як зазначалось вище, в цей час ОСОБА_3 перебував за межами України і не міг їх підписувати 01 жовтня 2012 року, у зв»язку з чим суд не може прийняти дані документи до уваги, як належні та допустимі докази.

Крім того, в рішенні Богодухівської міської ради № 312 від 27.04.2000 року« Про затвердження акту вибору земельної ділянки під установку кіоску по АДРЕСА_3 ОСОБА_1», рішенні № 1707- V від 20 січня 2009 року , про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки, договорі оренди землі від 17.06.2011 року, дозволі на виконання будівельних робіт № 6 від 30.01.2006 року, зазначено адресу магазину АДРЕСА_3 , на відміну від цього в свідоцтві про право власності від 26.02.2013 року адреса будівлі, магазину , вказана: АДРЕСА_2, тому документи по АДРЕСА_3 не відносяться до предмета спору , а саме до магазину за адресою АДРЕСА_2.

Згідно ст. 60 ЦПК України "Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на його вимоги не підлягають задоволенню. Суд зазначає що доведення позову є обов'язком позивача, відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя - підлягають частковому задоволенню, зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: реєстраційна служба Богодухівського районного управління юстиції Харківської області , про визнання права власності - підлягає задоволенню, в задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання права власності на ? частину будівлі, магазину - задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача , на користь якого ухвалено рішення , звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин, суд вважає за необхідне

стягнути судові витрати з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати у розмірі 283, 44 грн., від сплати яких ОСОБА_2 був звільнений, оскільки є інвалідом 2 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред'явлених доказів.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69, 70 СК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 3, 10, 57, 60, 208, 209, 213- 218 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки ВАЗ -2104 державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: реєстраційна служба Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, про визнання права власності - задовольнити .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину будівлі, магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Держави судові витрати у розмірі 283 ( двісті вісімдесят три ) гривні 44 коп.

У задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання права власності на ? частину будівлі, магазину - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ