Справа № 545/1534/16-ц
Провадження № 2/545/672/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р. р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.,

при секретарі Задорожна Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тахтаулівської сільської ради, Сільського голови Тахтаулівської сільської ради ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,посилаючись на те, що з 02.04.2008 року позивач працював директором Тахтаулівського сільського будинку культури (призначення на посаду на той час проводилось Управлінням культури і туризмі Полтавської райдержадміністрації). Згідно запису в трудовій книжці позивача від 04.04.2014 р. №39 повноваження щодо призначення на посади та звільнення з посад працівників закладів культури передані органам місцевого самоврядування.

В жовтні минулого року сільським головою Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області була обрана ОСОБА_2.

Під тиском ОСОБА_2 позивачем була написана так звана «заява про звільнення за згодою сторін» без прізвища, ініціалів і саме головне - без дати звільнення та дати її підписання.

Така заява позивачем була написана, оскільки, ОСОБА_1, перебуваючи в складному матеріальному становищі, не мав наміру на створення конфліктної ситуації, що могло як наслідок призвести до втрати роботи. Оскільки дати на заяві позивач не ставив, то надалі вважав, що звільнити по ній його не можливо.

Мотивуючи тим, що позивач нібито раніше 12.02.2016 р. був пяний («валявся» біля магазину), що не відповідає дійсності, 17.02.2016 р. ОСОБА_2 в своєму кабінеті сільської ради дістала зі столу вказану вище заяву про звільнення і запропонувала перейти на роботу технічним працівником, на що позивач відмовився, і в свою чергу попросив взяти його на роботу художнім керівником, на що відмовилась

сама ОСОБА_2 Потім вона своєю рукою написала дату на заяві про звільнення 18.02.2016р. і віддала її секретарю.

Розпорядженням, за підписом ОСОБА_2, від 18.02.2015 р. №4 позивач був звільнений з роботи за угодою сторін з 18.02.2015 р. на підставі тієї ж заяви, яка була написана ще в минулому році з проставленою ОСОБА_2 датою написання - 18.02.2016 р. Тобто, ОСОБА_2, на думку позивача, так спішила видати розпорядження про звільнення, що навіть розпорядження і дата звільнення в розпорядженні зазначені минулим роком (18.02.2015 р.). При цьому, в трудовій книжці запис про звільнення та дата видачі розпорядження датовані 18.02.2016р.

Обставини щодо зазначення ОСОБА_2 в заяві дати її написання 18.02.2016р. і, головне, що напередодні, тобто 17.02.2016 р., цілком підтверджуються проставленим на заяві вхідним номером від 17.02. вх.№02- 20/. Повністю дата і номер в наданій позивачу та завіреній ксерокопії заяви відсутні (не відображені).

Отже, лише зазначене дає позивачу підстави вважати його звільнення незаконним, а в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, в т.ч. ст.172 КК України (Грубе порушення законодавства про працю).

Крім цього, ОСОБА_2 прийняла рішення про звільнення саме з18.02.2016р. на підставі сфальсифікованої заяви, проте в заяві дата звільнення взагалі відсутня, що при звільненні позивача призвело про порушення трудового законодавства щодо порядку звільнення.

Отже, звільнення з робити, позивач вважає незаконним та проведеним з порушенням норм законодавства про працю.До останнього часу всі його наполягання вирішити питання мирним шляхом позитивного результату не дали.

По питанню правомірності звільнення позивач звернувся з заявою до Управління Держпраці у Полтавській області.

В листі - відповіді позивачу повідомлено, що відповідно статті 232 КЗпП України трудові спори керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу підлягають безпосередньому розглядові у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 позов підтримали та прохали задовольнити його в повному обсязі з підстав наведених в позові. Та прохали визнати незаконним і скасувати розпорядження сільського голови Тахтаулівської сільскої ради Полтавського району Полтавської області від 18.02.2016 року №4 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Тахтаулівського сільського будинку культури. Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Тахтаулівського сільського будинку культури з 18.02.2016 року. Стягнути з Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Представник відповідачів ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказавши на те, що позивач неодноразово порушував трудову дисципліну , а саме міг перебувати на роботі в нетверезому стані або взагалі не вийти на роботу аргументую чи тим, що у вечері він посидів із знайомими. Відповідно останнього неодноразово повідомлялось про недопущення такої поведінки. Одночасно надав до суду підтверджуючі документи, про зазначені ним обставини, датовані 2012 роком та акт про появу на роботі позивача в нетверезому стані від 14.01.2016 року та надав до суду результати проведеної службової перевірки по факту відсутності на робочому місці позивача 08.01.2016 року. Зазначив, що позивач 18.02.2016 року добровільно написав заяву про звільнення з займаної посади за згодою сторін та на протязі дня дочекався видання розпорядження про звільнення та отримав трудову книжку. Ніяких претензій не висловлював та в подальшому на протязі декількох днів передав товарно- матеріальні цінності.

В судовому засіданні відповідач голова Тахтаулівської сільської ради ОСОБА_2 підтвердила обставини викладені представником сільської ради щодо порушень трудової дисципліни допущені позивачем під час займання посади директора Тахтаулівського будинку культури. Зазначила , що 16.02.2016 року до неї зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що 17.02.2016 року не вийде на роботу бо пошкодив ногу. Вийшовши на роботу 18.02.2016 року підтверджуючих медичних документів не надав, при цьому від нього було чути запах перегару. Зважаючи на неодноразові порушення трудової дисципліни вона запропонувала йому написати заяву про звільнення за згодою сторін на що позивач погодився та в її присутності в кабінеті написав заяву. Вона отримавши заяву виявила , що в заяві там де його підпис відсутня дата написання заяви і тому вона власноручно поставила дату «18.02.2016 року». Також наклала резолюцію в лівому верхньому куті аркуша «секретарю, не заперечую» та поставила дату «18.02.2016 року». В цей же день було видане розпорядження за №4 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та вручено йому трудову книжку. Вказала, що ОСОБА_5 , яка реєструвала заяву про звільнення ОСОБА_1 допустила помилку в даті реєстрації заяви вказавши 17.02.2016 року замість вірного 18.02.2016 року також в розпорядженні про звільнення було допущено опечатку в році видання розпорядження та році звільнення позивача , а саме помилково вказано 2015 рік. Однак в подальшому було проведено службову перевірку та внесено відповідні зміни до вказаних документів та ОСОБА_5 притягнута до відповідальності у виді усного попередження.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона працює уповноваженою у справах дітей та охорони дитинства Тахтаулівської сільської ради та одночасно виконує обов»язки секретаря Тахтаулівської сільської ради, заяву про звільнення ОСОБА_1 18.02.2016 року їй передала голова сільської ради, але вона помилково зареєструвала її попереднім числом, тобто 17.02.2016року а не 18.02.2016 року, та відповідно підготовлено розпорядження де помилково вказано рік 2015 рік а не 2016 про що після проведення службової перевірки їй було зроблено попередження.

Судом встановлено, що з 02.04.2008 року позивач працював директором Тахтаулівського сільського будинку культури. Згідно запису в трудовій книжці позивача від 04.04.2014 р. №39 повноваження щодо призначення на посади та звільнення з посад працівників закладів культури передані органам місцевого самоврядування.

В 2015 році сільським головою Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області була обрана ОСОБА_2.

Після обрання ОСОБА_2 сільським головою позивачем була написана заява про звільнення з займаної посади за згодою сторін. Точної дати написання судом не встановлено.

18.02.2016 року ОСОБА_2 було повідомлено ОСОБА_1 про задоволення заяви про звільнення його за згодою сторін відповідно до заяви.

Потім вона своєю рукою написала дату на заяві про звільнення -18.02.2016р. і віддала її секретарю.

Розпорядженням, за підписом ОСОБА_2, від 18.02.2015 р. №4 позивач був звільнений з роботи за угодою сторін з 18.02.2015 р.

В подальшому були внесені уточнення в розпорядження щодо року невірного 2015р. на 2016 рік та щодо реєстрації заяви про звільнення 18.02.2016 року замість невірного 17.02.2016 року.

В трудовій книжці ОСОБА_1 запис про звільнення та дата видачі розпорядження датовані 18.02.2016р.

Згідно заяви ОСОБА_1 зазначено-«Прошу звільнити мене з посади директора Будинку Культури за згодою сторін.»

При цьому в заяві відсутня дата з якої саме сторони (роботодавець та робітник) досягли згоди про звільнення. Також як встановлено в судовому засіданні та це не заперечувала сама відповідач ОСОБА_2 дату написання заяви «18.02.2016 р.» вона проставила власноручно.

Отже суд вважає встановленою ту обставину , що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як особа уповноважена провести звільнення позивача не досягли згоди щодо звільнення, а саме дати написання заяви та дати проведення звільнення.

Твердження відповідачів про систематичне порушення позивачем трудової дисципліни суд вважає таким, що не підлягає до дослідження у зв»язку з тим,що дані обставини не є предметом спору.

Отже, звільнення з робити, позивача є незаконним та проведеним з порушенням норм законодавства про працю.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 р., при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Відповідно до статті 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу.

Згідно ч.5 ст..235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника , прийняте органом, який розглядає трудовий спір , підлягає негайному виконанню.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу …., але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі.

Також підлягає до стягненя з Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2016 року по 06.06.2016 року включно, з розрахунку середньоденної заробітної плати, в розмірі 137грн. 79 коп., а всього 75 робочих дні, що в цілому складає заборгованість по заробітній платі в розмірі 10334грн.25коп.

На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги такими що підлягають до задоволення. Також підлягають до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст.184, 235 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України України № 9 від 06 .11.1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів», керуючись ст. ст. 10, 11,60, 209, 212, 214-215, 218, 267 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Тахтаулівської сільської ради, Сільського голови Тахтаулівської сільської ради ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовільнити.

Визнати незаконним і скасувати розпорядження сільського голови Тахтаулівської сільскої ради Полтавського району Полтавської області від 18.02.2016 року №4 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Тахтаулівського сільського будинку культури.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Тахтаулівського сільського будинку культури з 18.02.2016 року.

Стягнути з Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2016 року по 06.06.2016 року включно, з розрахунку середньоденної заробітної плати, в розмірі 137грн. 49 коп., а всього 75 робочих дні, що в цілому складає заборгованість по заробітній платі в розмірі 10334грн.25коп.

Стягнути з Тахтаулівської сільської ради Полтавського району та ОСОБА_2 на користь держави, в рівних частках з кожного, судовий збір у загальній сумі 551грн.20коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення розміру заробітку за 1 (один) місяць та в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : А.Г.Потетій