Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Карпенко С.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, визнати припиненою з 4 березня 2009 року поруку за договором поруки від 24 липня 2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту в розмірі 54 200 доларів США зі сплатою 14,5 процентів річних до 24 липня 2018 року, розмір щомісячного ануїтетного платежу - 860 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та нею було укладено договір поруки.

4 березня 2009 року між банком та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за кредитним договором не пізніше 24 липня 2020 року та про зміну розміру щомісячного платежу.

4 березня 2009 року між банком та нею, як поручителем, було укладено додаткову угоду, відповідно до якої вона надала згоду на пролонгацію строку дії кредитного договору та зміни розміру щомісячного платежу.

Проте у додатковій угоді до договору поруки відсутні відомості про загальну суму кредиту, яку повинен сплатити позичальник, відсутній графік погашення заборгованості, тому така додаткова угода є неукладеною.

Крім того, без її згоди, як поручителя, додатковою угодою до кредитного договору від 4 березня 2009 року було збільшено на 24 місяці строк дії кредитного договору, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти, та до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Їй також не було відомо про те, що додатковою угодою до кредитного договору банк надав ОСОБА_5 знижку зі сплати кредиту в розмірі 636,93 долари США, а також про те, що він цілий рік сплачував лише проценти за користування кредитом (без погашення тіла кредиту), що також вплинуло на збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2015 року, в позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для припинення поруки, оскільки як зміст договору поруки, так і додаткової угоди до нього, свідчать про обізнаність поручителя про умови кредитування ОСОБА_5, так і про пролонгацію кредитного договору.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із висновками та залишив ухвалене ним рішення без змін.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що до збільшення обсягу відповідальності поручителя призвело зменшення додатковою угодою до кредитного договору розміру щомісячного ануїтетного платежу до 636,93 доларів США у період із 24 березня 2009 року по 24 березня 2010 року не заслуговує на увагу, оскільки додатковою угодою до договору поруки позивач надала згоду на щомісячний платіж у розмірі 820 доларів США.

Посилання заявника на те, що протягом року ОСОБА_5 банком було надано можливість сплачувати лише проценти за кредитом (без погашення тіла кредиту), не свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки такий порядок погашення суми заборгованості за кредитом є пільговим для позичальника, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що це призводить до збільшення обсягу її відповідальності.

Доводи касаційної скарги про те, що судами надано неналежну оцінку додатковій угоді до кредитного договору та додатковій угоді до договору поруки зводяться до переоцінки досліджених судами доказів у справі, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України.

З огляду на викладене, подана ОСОБА_4 касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
С.О. Карпенко