Справа №522/8667/16-ц
Провадження 2/522/5565/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Тарасова А.В.

при секретарі - Ткаченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовомПАТ «Одеська ТЕЦ» до ОСОБА_3, третя особа: Державна фінансова інспекція в Одеській області про відшкодування матеріальної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся позивач ПАТ «Одеська ТЕЦ» із позовом до ОСОБА_3, зазначаючи, що відповідач є колишнім головою правління ПАТ «Одеська ТЕЦ» в період з 2011 по 2014 роки. Під час перевірки діяльності ПАТ «Одеська ТЕЦ» з боку ДФІ в Одеській області, було встановлено, що відповідач, під час перебування на посаді голови правлення, уклав від імені ПАТ «Одеська ТЕЦ» договори з ТОВ «Вістол», ТОВ «Котлохім», ТОВ «Комфорт», ТОВ «Майстер-2012», ТОВ «Вента-трейд», згідно яких вказані суб'єкти господарювання надали послуги ПАТ «Одеська ТЕЦ» із завищенням вартості робіт. Для усунення вказаних недоліків, позивач звернувся до суду із позовами до вищезазначених підприємств про визнання укладених договорів недійсними. Господарським судом Одеської області в задоволенні позовних заяв було відмовлено, таким чином, позивачу були спричинені збитки. Посилаючись на статтю 132 КЗпП України, позивач просив стягнути з відповідача заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 239958,18 гривень.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову, про що надав письмові пояснення до позову, згідно яких зазначив, що відповідач, як голова правління, мав право на підписання та укладення вказаних договорів. Крім того зазначив, що актом ДФІ про проведення перевірки не встановлена винність ОСОБА_3 у втраті активів підприємства. Зазначив, що акт ДФІ не є належним доказом порушення підрядниками зобов'язань за договорами та спричинення збитків позивачу. Роботи були прийняті комісією ПАТ «Одеська ТЕЦ» по прийняття виконаних робіт, перевірені об'єми та розрахунки вартості, про що надані відповідні акти виконаних робіт. Таким чином, відповідач стверджує про відсутність правових підстав для застосування ст. 130 КЗпПУкраїни.

Крім того, зазначив, що рішення судів якими було відмовлено в задоволенні позовів ПАТ «Одеська ТЕЦ» про визнання вказаних договорів недійсними, свідчать про те, що судами не були встановлені факти понесення збитків ПАТ «Одеська ТЕЦ» внаслідок укладення договорів. Позивач є неналежним позивачем, оскільки право на звернення до суду із відповідним позовом має вищестоячий в порядку підлеглості орган.

Крім того, надав суд письмові додаткові пояснення, згідно яких зазначив, що позивач пропустив строки позовної давності, а відтак просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні, представник відповідача заперечував проти задоволення позову, у судове засідання призначене на 19.10.2016 року не з'явився, про дату час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутністю.

Представник позивача за довіреністю Орлова О.В. у судові засідання з'являлась, підтримувала доводи позовної заяви. У судове засідання, призначене на 19.10.2016 року представник не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутністю.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 19.09.2011 року по 30.04.2014 року обіймав посаду голови правління ПАТ «Одеське ТЕЦ» на підставі рішення № 2/2011 загальних зборів акціонерів ПАТ «Одеська ТЕЦ» від 19.09.2011 року, наказу № 397 від 20.09.2011 року та укладеного трудового контракту № 163 від 19.11.2011 року.

Наказом №192 від 30.04.2014 року та наказом № 42-к від 30.04.2014 року (про припинення трудового договору) ОСОБА_3 звільнено 30.04.2014 року з підстав, передбачених п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Під час перебування на вказані посаді ОСОБА_3 від імені ПАТ «Одеське ТЕЦ» 26.04.2013 року та 20.05.2013 уклав з ТОВ «Вістол» договорипідряду № 178, № 179.

Крім того, 05.11.2011 року був укладений договір підряду з ТОВ «Комфорт»; 21.12.2012 року був укладений договір підряду № 496 з ТОВ «Майстер -2012». 02.08.2012 року був укладений договір підряду № 309 з ТОВ «Котлохім». 03.02.2014 року був укладений договір підряду № 91 з ТОВ «ВЕНТА-ТРЕЙД».

Судом встановлено, що актом Державної фінансової інспекції в Одеській області від 30.09.2014 року було складено вимогу щодо усунення виявлених в ході ревізії порушень, що полягають в завищенні вартості робіт з боку вищевказаних юридиніх осіб. Зазначеною вимогою було зобов'язано ПАТ «Одеська ТЕЦ» провести претензійно-позовну роботу з контрагентами ТОВ «Вістол», ТОВ «Котлохім», ТОВ «Комфорт», ТОВ «Майстер-2012», ТОВ «Вента-трейд». Згідно вказаного акту, зазначено, що відповідач є відповідальною особою у втраті активів, внаслідок чого зайво перераховано грошові кошти підрядникам.

Згідно рішення Господарського суду Харківської області від 15.01.2015 року, рішення Господарського суду Харківської області від 19.01.2015 року, рішення Господарського суду Харківської області від 15.01.2015 року, рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2015 року, рішення Господарського суду Харківської області ухвалених за позовами ПАТ «Одеська ТЕЦ» до ТОВ «Вента-Трейд», ТОВ «Котлохім», ТОВ «Вістол», ТОВ «Комфорт», в задоволенні позовів ПАТ «Одеська ТЕЦ» було відмолено, суд констатував дійсність укладених між сторонами правочинів.

Згідно Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 10.06.2015 року, рішення господарського суду Запорізької області від 19.03.2015 року було скасоване, в задоволенні позову ПАТ «Одеська ТЕЦ» про стягнення з ТОВ «Майстер 2012» надмірно сплачених грошових коштів було відмовлено.

Відповідно до положень ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Констатація дійсності вказаних правочинів, унеможливлює встановлення факту спричинення позивачу матеріальної шкоди, оскільки договір був укладений позивачем ПАТ «Одеська ТЕЦ», його умови є обов'язкові для виконання, а відтак посилання позивача на несправедливі умови у вигляді завищення вартості не беруться судом до уваги, оскільки були предметом дослідження під час розгляду вищезазначених справ.

Відповідно до ч.1,2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Суд виходить з того, що зазначена вище стаття характеризує юридичний склад, тобто перелічує юридичні факти, сукупність яких дає власникові право притягти працівника до матеріальної відповідальності. Таких юридичних фактів чотири: порушення працівником трудових обов'язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням і шкодою та вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України у п.3 постанови від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'сування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'совувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Позивачем не надано доказів спричинення збитків підприємству, оскільки саме підприємство було учасником відповідних договірних правовідносин.

Крім того, виходячи з посилань позивача на Акт ревізії Держфінінспекції суд враховує, що згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України №499/2011 від 23.04.2011 року, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (п.6 Положення).

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави (п.4 Положення).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пунктів 8 та 13 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Судова констатація дійсності вказаних правочинів, свідчить про безпідставність вимог ДФІ про зобов'язання позивача відшкодувати збитки шляхом звернення із позовом до відповідача .

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що вимогами ч.4 ст.136 КЗпП України визначено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Одеська ТЕЦ» засновано відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 16.07.2001 року №326 шляхом перетворення державного підприємства «Одеська ТЕЦ» у відкрите акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» в порядку передбаченому Указом Президента України від 15.06.1993 року №210 «Про корпоратизацію підприємства» (із змінами та доповненнями), тобто позивач належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а отже з вказаним позовом звернулась особа, яка в даному випадку є неналежним позивачем.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ПАТ «Одеська ТЕЦ» до ОСОБА_3, третя особа: Державна фінансова інспекція в Одеській області про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

19 жовтня 2016 року