Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/235/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Панасюк І. В.
Доповідач Гайсюк О. В.
УХВАЛА

Іменем України

03.02.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого : Гайсюка О.В.

суддів: Голованя А.М., Фомічова С.Є.

при секретарі: Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Гайворонської міської ради про визнання рішення недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права користування спільним майном, відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначив, що з 1982 року він проживав в будинку АДРЕСА_1, який був обладнаний каналізацією з виводом у вигрібну яму. До грудня 2011 року цей будинок був двоквартирним, з однією адресою. Він викупив квартиру в цьому будинку з державної власності за договором купівлі-продажу від 02.07.1992 року, а на підставі свідоцтва про право власності від 21.11.2012 р. будинок з господарськими спорудами за цією адресою належить йому і у його користуванні знаходиться присадибна земельна ділянка для обслуговування зазначених будівель.

22.12.2011 року рішенням № 401 Гайворонської міської ради, двоквартирному будинку по АДРЕСА_1 надано статус житлового будинку садибного типу та виділено в окремі домоволодіння з присвоєнням земельним ділянкам (присадибним) окремих адрес, а саме: йому? АДРЕСА_1, а ОСОБА_3? АДРЕСА_1.

Площа земельних ділянок визначена по фактичному користуванню йому та ОСОБА_3 рішенням Гайворонської міської ради №411 від 08.09.2011 року.

Рішенням Гайворонської міської ради від 27.01.2012 р. про яке він дізнався в 2014 році було затверджено висновки про технічний стан будівель у домоволодінні по АДРЕСА_1, а саме будинку із спорудами та водонепроникливого вигрібу, який перебував у спільному користуванні.

Таким чином міська рада надала відповідачу ОСОБА_3 право приватизувати каналізаційну систему і після приватизації відповідач перекрила йому доступ до каналізаційної системи, внаслідок чого він не може належним чином обслуговувати свій будинок, з'явилися сирість, затоплення каналізаційними відходами.

Міськрада не мала права приймати таке рішення, на думку позивача, бо каналізація повинна була залишатися у спільному користуванні.

Посилаючись на це, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Гайворонської міської ради №426 від 27.01.2012р. в частині затвердження технічного стану вигрібу та передачі вигрібу у власність ОСОБА_3 та зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні вигрібною ямою, яка розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1, визнати за ним право користування цією вигрібною ямою та стягнути з відповідачів на свою користь 15000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Гайворонського районного суду від 03.12.2015р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог, посилаючись на необґрунтованість, необ'єктивність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 з доводами скарги не погодилася.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, до грудня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в двоквартирному житловому будинку, який мав єдину адресу: АДРЕСА_1 та спільно користувалися вигрібною ямою, яка знаходилася на прибудинковій території цього будинку (а.с.21), хоча ще 02.07.1992 року ОСОБА_2 свою квартиру НОМЕР_1 викупив у Дистанції цивільних споруд Одеської залізниці (а.с.20).

Із змісту цього договору вбачається, що вигріб ОСОБА_2 не купував.

За спільною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішенням десятої сесії Гайворонської міської ради шостого скликання № 411 від 08.09.2011р.ОСОБА_2 встановлено (виділено) площу присадибної ділянки по АДРЕСА_1 кв.НОМЕР_1 розміром 873, 0 кв.м. по фактичному користуванню, а ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 розміром меншим? 760,0 кв.м. (а.с.17).

Рішенням виконкому Гайворонської міської ради №401 від 22.12.2011 р. двоквартирному будинку АДРЕСА_1 надано статус житлового будинку садибного типу, а квартири виділено в окремі домоволодіння з окремими адресами.

Присадибній земельній ділянці ОСОБА_3 площею 760 кв.м. надано адресу: АДРЕСА_1, а присадибній ділянці площею 873 кв.м. ОСОБА_2 залишено адресу: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Рішенням виконкому Гайворонської міської ради № 426 від 22.01.2012 р. відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухомість від 07.02.2002 року затверджено висновки КП «Будпроект» про технічний стан будівель по АДРЕСА_1 (житлового будинку, інших будівель та споруд, у тому числі водонепроникливого вигрібу), зобов'язано БТІ оформити право власності на ці будівлі за ОСОБА_3 (а.с.19).

На підставі цього рішення ОСОБА_3 отримала свідоцтво від 22.02.2012 р. про право власності на зазначене нерухоме майно по АДРЕСА_1 (а.с.13), яке зареєстроване в БТІ 22.02.2012 р. (а.с.14).

У свою чергу рішенням виконкому Гайворонської міської ради №663 від 26.09.2012 р. за ОСОБА_2. визнано право приватної власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 та зобов'язано БТІ взамін договору купівлі-продажу від 02.07.1992 року на підставі рішення виконкому Гайворонської міської ради від 22.12.2011 р. «Про надання статусу садибного житлового будинку двоквартирному будинку по АДРЕСА_1» видати ОСОБА_2 свідоцтво про право приватної власності на це домоволодіння (а.с.15).

ОСОБА_2 це свідоцтво отримав 21.11.2012 року, за яким житловий будинок по АДРЕСА_1, будівлі і споруди, окрім вигріба є його власністю (а.с.11). Це свідоцтво зареєстровано 22.11.2012р. (а.с.12).

Наведене свідчить про те, що за спільною заявою позивача і ОСОБА_3 були визначені дві окремі садиби з точно визначеною площею земельних ділянок, кожен із власників отримав у власність ті будівлі, які знаходяться на виділених їм у користування земельних ділянках. До того ж ОСОБА_3 приватизувала свою ділянку,що підтверджується наданою позивачем копією Державного акту серії НОМЕР_2 виданого їй за рішенням №833від 14.06.2012 р. Гайворонської міської ради.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що рішення №426 від 27.01.2012 року про передачу у власність ОСОБА_3 будівель і споруд є незаконним оскільки воно ґрунтувалося на передній домовленості сторін.

До того ж позивач в прохальній частині своєї позовної заяви не просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на зазначені будівлі (повністю чи частково), видане відповідачу ОСОБА_3, що вказує на те, що оспорюваним рішенням права позивача не порушуються (ст.3 ЦПК), це рішення міськради є правовим актом індивідуальної дії, його дія закінчується виконанням цього рішення, а саме, оформленням права власності на ОСОБА_3, яке позивач не оспорює, а лише просить визнати за ним право користування вигрібом, який є власністю відповідачки. Отже,підстави для захисту прав та інтересів позивача відсутні, оскільки він не є власником вигрібу, не укладав будь-яких правових угод щодо цього майна.

Відповідно до статей 391,393,396 ЦК вимоги, які заявив позивач у позовній заяві можуть заявлятися лише власником, або особою, яка має право на чуже майно.

Судом першої інстанції враховані зазначені обставини при вирішенні спору, але суд зайво послався в мотивувальній частині рішення на сплив позовної давності, адже позовна давність може бути застосована лише у разі порушення прав позивача, але права позивача не були порушені.

Отже, наведене вказує на те, що висновки суду щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 відповідають обставинам справи, рішення суду є по суті правильним та справедливим і відповідає нормам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з формальних причин (ст.308ЦПК).

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: