Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути солідарно з відповідачів борг за розпискою від 25 квітня 2008 року у сумі 32 тис. доларів США, як безпідставно отриманих коштів, а також нарахованих на цю суму процентів відповідно до ст. ст. 1212, 1214 ЦК України, які отримав ОСОБА_4 за квартиру, продаж якої у подальшому не відбувся. Зокрема, зазначила, що у зв'язку з тривалим неповерненням їй вказаної суми вона має право на отримання процентів, нарахованих на суму боргу у розмірі за обліковою ставкою НБУ, що станом на 27 квітня 2015 року становить 21 169,75 доларів США. Відповідача ОСОБА_5 зазначила солідарним боржником як поручителя згідно з укладеним між ними договором поруки від 25 квітня 2008 року.

ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим із підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, а саме: ненаправлення їй вимоги протягом шести місяців з дня порушення зобов'язання щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, тобто з 25 червня 2008 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року, з урахуванням ухвали від 17 липня 2015 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 строк позовної давності для подачі позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у 53 169,75 доларів США, що еквівалентно 1 126 989 грн 69 коп., з яких: 32 тис. доларів США - безпідставно отримані кошти, 21 169,75 доларів США - проценти.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 25 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ОСОБА_5; змінено у частині правових підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та виключено з мотивувальної частини рішення висновки про поновлення ОСОБА_3 строку позовної давності щодо заявлених нею позовних вимог до ОСОБА_4.

У задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою відмовлено.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5 в солідарному порядку з ОСОБА_4 безпідставно набутих коштів з підстав недійсності договору поруки.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення апеляційного суду відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК Українирозмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Такі проценти не встановлювались договором, а тому за аналогією закону, а саме відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, можуть бути визначені на рівні облікової ставки НБУ.

За загальними положеннями, якщо інше не встановлено договором, проценти нараховуються з дати отримання коштів до дати їх повернення.

Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК Українинедійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

За положеннями ч. 1 ст. 635 ЦК Українипопередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК Українидоговір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України установлено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1. ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України установлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом установлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 домовилися про продаж останній належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 шляхом укладення до 25 червня 2008 року відповідного договору купівлі-продажу.

На виконання досягнутої домовленості ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 150 тис. грн та 32 тис. доларів США, про що той написав дві розписки: від 05 березня 2008 року на суму 150 тис. грн в якості завдатку та від 25 квітня 2008 року на суму 32 тис. доларів США як остаточний розрахунок.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 із продажу вказаної квартири 25 квітня 2008 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно з яким остання як поручитель у випадку невиконання ОСОБА_4 зобов'язань щодо укладення з ОСОБА_3 до 25 червня 2008 року договору купівлі-продажу вищевказаної квартири несе солідарну відповідальність разом із ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за повернення коштів у сумі 150 тис. грн та 32 тис. доларів США, отриманих ОСОБА_4 за розписками від 05 березня та 25 квітня 2008 року.

Договір купівлі-продажу вказаної квартири між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не було укладено в обумовлений строк, а також і в подальшому у зв'язку з наявністю обтяження квартири арештом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на її користь подвійний розмір завдатку в сумі 991 070 грн, у задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року змінено рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 подвійний розмір завдатку в сумі 991 070 грн, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму авансу у розмірі 150 тис. грн, у решті рішення залишено без змін.

ОСОБА_4 не оскаржував у касаційному порядку рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2013 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_3 та залишено без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року та рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року у незміненій частині.

Так, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року установлено, що грошові кошти у сумі 32 тис. доларів США отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_3 як остаточний розрахунок за продаж указаної вище квартири, а оскільки ця сума не є ні завдатком, ані авансом, адже договору купівлі-продажу укладено не було, то спірні правовідносини регулюються іншими вимогами чинного законодавства.

Стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою від 25 квітня 2008 року у сумі 53 169,75 доларів США, що еквівалентно 1 126 989 грн 69 коп., суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості вказаних позовних вимог, адже отриманих за цією розпискою грошових коштів відповідач не повернув, зокрема, наявність розписки у позивача свідчить про неповернення цих коштів відповідачем.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 59 ЦПК України, суд правильно зазначив, що письмові докази у справі можуть спростовуватись тільки іншими письмовими доказами, тобто, факт повернення коштів та безгрошовість розписки не можуть доводитися поясненнями свідків, а належними і допустимими доказами в такому разі можуть бути тільки письмові докази, яких відповідачем ОСОБА_4 не надано.

Суд установив, що грошові кошти за вказаною розпискою були передані як остаточний розрахунок за продаж квартири, який не відбувся, тому вказані кошти є безпідставно набутими відповідачем ОСОБА_4 і відповідно до ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачу.

Разом із тим правильним є висновок суду про стягнення на користь позивача 21 169,75 доларів США в якості процентів на суму боргу за період із 25 квітня 2008 року до 27 квітня 2015 року з урахуванням розмірів чинної у цей період облікової ставки НБУ.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у цій справі, апеляційний суд правильно виходив із того, що ОСОБА_3 не пропущено строку позовної давності при зверненні у травні 2015 року до суду із указаним позовом, оскільки відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України мало місце переривання перебігу строку позовної давності у зв'язку зі зверненням ОСОБА_3 у травні 2011 року до суду із позовом про стягнення грошових сум за розписками, які вона визначила як завдаток за продаж квартири. Саме із 26 листопада 2012 року, коли рішення апеляційного суду Дніпропетровської області набрало законної сили, необхідно відраховувати новий строк позовної давності для вимог про стягнення безпідставно набутих коштів за розпискою від 25 квітня 2008 року, який спливає у листопаді 2015 року.

За таких обставин правильним є висновок апеляційного суду про необхідність виключення із рішення суду першої інстанції посилання на поновлення ОСОБА_3 строку позовної давності, пропущеного з поважних причин.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, у зв'язку із чим правильно встановив обставини справи, визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак