Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: позивача і представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 6 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Березнівського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Відділ містобудування та архітектури Березнівської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Березнівського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Відділ містобудування та архітектури Березнівської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи його, вказувала про ухилення (зволікання) органу місцевого самоврядування виконувати його ж рішення про облаштування проїзду до вулиці Надслучанська і по вулиці Надслучанська в с. Бистричі Березнівського району як це передбачено Генеральним планом забудови села.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 6 вересня 2016 року ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На рішення суду позивач подала апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність та необґрунтованість через порушення норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про помилковість тверджень суду про те, що обраний позивачем спосіб захисту суперечить вимогам ст. 16 ЦК України, не є ефективним та конкретним способом захисту порушеного права, не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та спричиненим цим порушенням наслідкам, а також не сприяє фактичному захисту порушеного права. Неправильним вважає і посилання обставини, встановлені ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2016 року.

Заперечуючи проти таких висновків суду, вказує, що Житомирський апеляційний адміністративний суд і Березнівський районний суд не звернули увагу і не дали правової оцінки рішенню ОСОБА_2 сільської ради №19 від 22 червня 2006 року, яким унесено зміни в рішення органу місцевого самоврядування від 15 жовтня 1996 року №50 "Про передачу земельних ділянок у приватну власність" в звязку з порушенням ст. 39 ЗК України щодо зменшення площі (частини земельної ділянки згідно з додатком), а громадянам (в т.ч. і третім особам без самостійних вимог) до 15 вересня 2006 року права зібрати урожай овочів, картоплі і звільнити земельні ділянки. При цьому землевпорядника зобов'язано внести зміни в земельно-кадастрові документи, а контроль за виконанням рішення покладено на сільського голову. Додаток №1 до рішення ради від 15.09.2006 року №19 містить перелік громадян, у яких вилучать земельні ділянки під облаштування проїжджої дороги по вулиці Надслучанській, а при цьому вказано конкретні площі земельної ділянки у кожного громадянина для вилучення.

Через бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради порушуються права ОСОБА_1, що полягають у недодержанні Генерального плану забудови, де чітко передбачається прокладення вулиці загального користування, що значно спрощувало би проїзд (прохід) до її житлового будинку, а також поліпшувало би пересування інших осіб.

З наведених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб судового захисту суб'єктивних прав на прохід і проїзд місцями загального користування вулицею Надслучанська в с. Бистричі Березнівського району суперечить вимогам ст. 16 ЦК України, оскільки не є ефективним та конкретним, не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та спричиненим цими порушеннями наслідкам, а також не сприяє фактичному захисту порушеного права.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, і ці обставини сторонами не заперечуються, що 22 червня 2006 року ОСОБА_2 сільською радою Березнівського району V скликання розглянуто листа Відділу земельних ресурсів №М7 від 27.04.2006 року і ухвалено рішення №19 "Про розгляд звернень громадян", яким внесено зміни у рішення органу місцевого самоврядування від 15.10.1996 року №50 "Про передачу земельних ділянок у приватну власність"; складено список громадян, у яких вилучатимуться земельні ділянки під проїзну дорогу по вулиці Надслучанська в с. Бистричі (18 чоловік); зобовязано цих осіб до 15 вересня 2006 року зібрати урожай овочів, картоплі та звільнити земельні ділянки; вирішено запросити представників архітектури та земельного відділу для винесення в натурі межі дороги до ОСОБА_1 згідно з планом забудови села; зобовязано землевпорядника сільської ради внести зміни в земельно-облікові документи, а контроль за виконанням даного рішення покладено на сільського голову (а.с. 14, 15).

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради VI скликання від 18 липня 2014 року затверджено Генеральний план забудови с. Бистричі Березнівського району. За положеннями Генерального плану забудови передбачено проїзд і прохід до будинку та земельної ділянки позивача по вулиці Надслучанська (Набережна) в с. Бистричі (а.с. 7, 8).

Встановлено, що вулицю Надслучанська (Набережна) фактично перетинають земельні ділянки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Дані земельні ділянки ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 отримали на підставі рішення ОСОБА_2 сільської Ради народних депутатів від 15 жовтня 1996 року №50 "Про передачу земельної ділянки в приватну власність та постійне користування" (а.с. 24-28, зв.).

Спірні відносини виникли між сторонами з приводу ухилення відповідача від виконання покладених рішенням органу місцевого самоврядування обов'язків по влаштуванню проїзду до і по вулиці Надслучанська в с. Бистричі Березнівського району.

Неодноразові звернення ОСОБА_1 із вимогами про облаштування вулиці Надслучанська в с. Бистричі згідно з рішенням органу місцевого самоврядування та Генерального плану забудови села ОСОБА_2 сільською радою знехтувані. При цьому сільською радою не заперечувалися ті обставини, що Генеральним планом забудови села передбачений проїзд по вулиці Надслучанська до будинку ОСОБА_1, однак він не використовується через заперечення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які володіють земельними ділянками на місцях, де мав би бути проїзд (прохід) вулицею.

Визнала вимоги позивача ОСОБА_2 сільська рада і в засіданні суду першої інстанції.

Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі ст.ст. 25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради розглядаються, зокрема, питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Пункт "а" ч. 4 ст. 83 ЗК України серед інших земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, вказує і про землі користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів).

Стаття 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Як встановлено, ОСОБА_2 сільська рада зобовязалася облаштувати проїзд до і по вулиці Надслучанська в с. Бистричі Березнівського району, де проживає ОСОБА_1 Однак будь-яких дій з приводу виконання свого обовязку, що ґрунтується на Генеральному плані забудови села, який затверджений рішенням ОСОБА_2 сільської ради Березнівського району від 18.07.2014 року №342, відповідач не здійснив та не здійснює. Оскільки невиконання органом місцевого самоврядування зобовязання унеможливлює пересування (прохід, проїзд) позивача вулицею Надслучанська, буд. 117, в с. Бистричі, тому її особисті цивільні права вбачаються порушеними.

У пункті 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність і розумність згідно з п.п. 5, 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи ОСОБА_1 про правову необхідність та обґрунтованість захисту її прав заслуговують на увагу.

За таких обставин вимоги позивача є доведеними і підлягають судовому захисту, через що позов підлягає задоволенню.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Спонуканнями для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права.

В силу правил ст. 88 ЦПК України понесені ОСОБА_1 і документально підтверджені витрати на сплату судового збору 1 157, 52 гривні (551, 20 гривень судового збору за пред'явлення позову + 606, 32 гривень судового збору за подання апеляційної скарги) підлягають стягненню з ОСОБА_2 сільської ради на користь позивача.

На підставі ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 10, ст.ст. 25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. "а" ч. 4 ст. 83, ст. 39 ЗК України, ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 6 вересня 2016 року скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради Березнівського району Рівненської області щодо влаштування проїзду до і по вулиці Надслучанська в с. Бистричі Березнівського району Рівненської області, де розташований житловий будинок ОСОБА_1, неправомірною.

Зобов'язати ОСОБА_2 сільську раду Березнівського району Рівненської області привести у відповідність до Генерального плану забудови с. Бистричі Березнівського району Рівненської області проїзд до і по вулиці Надслучанська в с. Бистричі Березнівського району Рівненської області, де розташований житловий будинок ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Березнівського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 1 157 (одна тисяча сто пятдесят сім) гривень 52 копійки судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Судді: