Справа № 1329/3133/12 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/17/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 ( колиш. ОСОБА_6) про стягнення боргу по договору позики та зустрічного позову про стягнення коштів, -

встановила:

Оскарженим рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2013 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США заборгованості по договору позики від 04.05.2009 року, що в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення по курсу НБУ становить 127888 грн. 00 коп.

В зустрічному позові відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що твердження суду про належне повідомлення відповідача по справі, не відповідає дійсності, оскільки як вбачається із листа УДПЗ «Укрпошта» №8 на ім'я ОСОБА_7 протягом листопада-грудня 2013 року рекомендована кореспонденція не надходила. Крім того, висновок суду щодо укладення договору позики не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки згідно розписки та письмового зобов'язання ОСОБА_5, останній отримав заставне майно в забезпечення договору позики, а саме вантажний автомобіль «Мерседес-Актрос», реєстраційний номер ВС 9026ВС та причіп до нього. Факт отримання заставного майна позивач засвідчив своїм підписом, а саме що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору. Факт підписання письмового зобовязання, а також отримання у заставу заставного рухомого майна ОСОБА_5 визнав у судовому засіданні 04.08.2012 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що ОСОБА_5 звернувся із позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 ( колиш. ОСОБА_6) борг по договору позики в сумі 16000 доларів США, а також судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що осінню 2008 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого відповідач позичив у нього гроші в сумі 16000 доларів США, які зобов'язувався повернути за півроку з часу їх одержання. Після шести місяців відповідач позиченої суми грошей не повернув і 04.05.2009 року відповідач дав письмову розписку про повернення позичених 16000 доларів США 09 червня 2009 року, однак своїх зобов'язань не виконав, заявляючи, що таких грошей в наявності в нього немає.

Відповідач ОСОБА_6 подав до суду зустрічну позовну заяву, позовні вимоги по якій уточнив (а.с.165) та просив стягнути з ОСОБА_5 в його користь 318840 грн 17 коп.

Позовні вимоги мотивував тим, що він позичив у ОСОБА_5 кошти в сумі 16000 доларів США, про що було оформлено розписку 04.05.2009 року. Згідно цієї ж розписки ним було передано ОСОБА_5 в заставу автомобіль марки «Мерседес-Актрос», 2000 року виписку, державний номер НОМЕР_1, та причіп до автомобіля. 07 липня 2009 року на пропозицію ОСОБА_5 та його брата ним даний автомобіль та причіп було знято з обліку, з метою продажу для проведення взаєморозрахунку по позичці згідно розписки. Знятий з обліку автомобіль, а також документи на нього, були передані відповідачу та його брату. Звернення ОСОБА_5 з позовом повернення коштів згідно розписки його безпідставне, так як в нього в заставі його автомобіль, вартість якого перевищує розмір позики. Згідно висновку експертного дослідження середня вартість переданого в заставу автомобіля та причіпа становить 318840 грн 47 коп., а тому на цю суму просив задовольнити його позов.

Судом встановлено, що 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 16000 доларів, які відповідач зобов'язувався повернути, а в подальшому строк повернення позичених грошових коштів було узгоджено до 09.06.2009 року.

Даний факт підтверджується оригіналом письмової розписки від 04.05.2009 року, згідно якої відповідач зобов'язувався повернути ОСОБА_5 в строк до 09 червня 2009 року гроші в сумі 16000 доларів США (а.с.47).

Суд визнав, що між сторонами було укладено письмовий договір позики грошей, умови якого відповідач не виконав.

Задовольняючи первісний позов районний суд виходив з того, що договір позики не виконано з вини відповідача та порушені права позивача в частині стягнення боргу за договором позики підлягають захисту в судовому порядку.

Судова колегія погоджується з таким висновкам суду, оскільки вказана розписка підтверджує те, що був заключений договір позики грошей, як і факт отримання відповідачем коштів, що ним не заперечується.

Відповідно до ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язається повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначеноякщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, оскільки відповідач не повернув борг, суд прийшов до правильного висновку про задоволення первісного позову.

З врахуванням наведеного не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що висновок суду щодо укладення договору позики не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того судом встановлено, що 04.05.2009 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 (колиш. ОСОБА_6І.) було досягнуто домовленість про намір можливого забезпечення грошового зобов'язання по укладеному договору позики грошових коштів заставою у виді закладу транспортного засобу автомобіля марки «Мерседес-Актрос», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав на праві власності відповідачу.

Відповідно до розписки від 07.07.2009 року вбачається, що на виконання зобовязання про повернення 16000 доларів США ОСОБА_6 передав автомобіль Мерседес-Актрос, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.137).

Однак під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання досягнутої домовленості передачі предмету закладу від ОСОБА_3 (колиш. ОСОБА_6І.) до ОСОБА_5 не відбулося, так як автомобіль марки «Мерседес-Актрос», реєстраційний номер НОМЕР_1, у володінні позивача не перебував, відповідного акту передачі-приймання майна між сторонами укладено не було.

Також судом встановлено, що предмет можливої застави для забезпечення грошового зобов'язання залишався у володінні відповідача, що стверджується наступним фактом зняття у встановленому порядку з обліку для реалізації 07.07.2009 року гр.ОСОБА_6 автомобіля марки «Мерседес-Актрос», реєстраційний номер НОМЕР_1, та напівпричіпа марка «Krone», реєстраційний номер НОМЕР_2, на підставі свідоцтв про право власності на транспортні засоби.

Після зняття відповідачем з обліку для реалізації вищевказаних транспортних засобів місцезнаходження останніх є невідомим, що стверджено письмовим повідомленням Новояворівського ВРЕР ДАІ ГУ МВС України у Львівській області.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо передачі автомобіля марки «Мерседес-Актрос», реєстраційний номер НОМЕР_1, як предмету закладу, після зняття його обліку в органі МРЕВ ДАІ позивачу відповідно право застави (закладу), як і обов'язку відповідальності за втрату предмету закладу, у сторін не виникло, спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано.

З такими висновками суду погоджується судова колегія виходячи з наступного.

ОСОБА_3 в засіданні судової колегії 11.12.2015 року пояснив ці ж обставини, однак не представив доказів про отримання заставного майна ОСОБА_5

Вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору застави транспортного засобу законодавство, чинне станом на 7 липня 2009 року, не містило.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження рухомого майна реєструється в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч.3 ст.577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Встановлено, що сторони не вносили заставу вказаного автомобіля до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а тому обставини щодоцього договору суд досліджував з врахуванням представлених сторонами доказів.

Свідок ОСОБА_8 дав показання, що під час написання письмової розписки про зобовязання повернути ОСОБА_5 позичені гроші відповідач ОСОБА_6 передав технічний паспорт на автомобіль «Мерседес», який знаходився на стоянці. Через кілька днів ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_5 з проханням віддати техпаспорт, щоб перевезти якийсь вантаж, і той повернув цей техпаспорт. Пізніше йому стало відомо, що ОСОБА_6 хоче поміняти автомобіль на якусь деревину і ОСОБА_6 зняв з обліку в МРЕВ цей автомобіль, але гроші ОСОБА_5 не повернув.

З врахуванням наведеного, судова колегія прийшла до висновку, що апелянтом не надано належних доказів щодо передачі автомобіля позивачу ОСОБА_5 та визнання ним отримання автомобіля у заставу, а тому немає підстав для стягнення з останнього 318 840 грн. 47 коп.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_9