Справа № 463/5896/14 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/5221/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Копняк С.М., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 про визнання правочину нікчемним,-

в с т а н о в и л а:

5 листопада 2014 року позивач звернувся з позовом про визнання нікчемним договору №1230475 від 8 липня 2013 року вкладу «Депозитний» на ім'я фізичної особи, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що при укладенні договору №1230475 від 8 липня 2013 року не дотримано вимог щодо письмової форми договору, грошові кошти ОСОБА_4 як вклад у банк не вносились і, відповідно, жодних зобов'язальних відносин між сторонами не виникло, а тому в силу ч.2 ст.1059 ЦК України вказаний договір є нікчемним. Відтак, у банку відсутні правові підстави для здійснення виплати коштів за цим договором.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2016 року позов задоволено. Ухвалено визнати договір № 1230475 від 8 липня 2013 року на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 нікчемним. З відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір в сумі 243,60 грн. та 121,80 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_4, посилаючись на те, що таке ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що 8 липня 2013 року уклав з ВАТ «Ощадбанк», в особі завідуючої ОСОБА_5 договір №1230475 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи терміном на один рік на суму 61 500 грн. з процентною ставкою 16,5% річних, днем повернення депозиту визначено - 8 серпня 2014 року. Вважав, що якщо укладає договір в приміщенні банку, із працівником банку, то при цьому дотримано вимоги законодавства та службові інструкції банку.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 8 липня 2013 року АТ «Ощадбанк» в особі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 укладено договір № 1230475 на вклад «Депозитний». За умовами цього договору вкладник вніс, а банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок кошти в сумі 61 500 грн. Днем повернення депозиту є 8 серпня 2014 року. Встановлена процентна ставка в розмірі 16,5% річних. Договір виконаний у письмовій формі, підписаний сторонами, скріплений печаткою (а.с.11). Сторони оформили заяву на прихід готівки на зазначену суму (а.с.12).

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення описаного договору ОСОБА_5 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України», працювала на посаді завідувача ТВБВ № 10013/0332 територіального відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», розташованого за адресою: м. Львов, вул. Медової Печери, 39; мала повноваження на укладення таких договорів згідно наказу № 440 від 18 червня 2012 року філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк». 8 травня 2014 року ОСОБА_5 звільнена із займаної посади.

На даний час в провадженні Личаківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, які спричинили тяжкі наслідки, тобто в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

У цій кримінальній справі ОСОБА_4 визнаний потерпілим, подав цивільний позов до банку про стягнення коштів відповідно до договору № 1230475 від 8 липня 2013 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заява на прихід готівки від 8 липня 2013 року, видана відповідачу ОСОБА_4 в якості документу, що підтверджує внесення ним (як вкладником) грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок, не відповідає вимогам, які містяться у пункті 1.4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, а саме: в такій заяві невірно зазначена назва банку при цьому вона відрізняється від назви, зазначеної в договорі №1230475 від 8 липня 2013 року, вказано неіснуючий дебетний рахунок віділення банку; номер рахунку платника відрізняється від номера рахунку вказаного в договорі №1230475 від 8 липня 2013 року; сума вкладу повинна бути відображена в графі «дебет», а не «кредит»; а також на цій заяві відсутній відбиток печатки (штампа) та/або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. У зв'язку з цим суд прийшов до висновку, що письмова форма договору банківського вкладу, що оспорюється, дотриманою не була, а відтак, відповідно до ч.2 ст. 1059 ЦК України, цей договір є нікчемним.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 ст. 1059 цього Кодексу передбачено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Правова позиція щодо належного способу захисту вкладника банку у разі викрадення вкладу працівником банку викладена у постанові Верховного Суду України № 6-352 цс16 від 6 квітня 2016 року, відповідно до якого після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку, власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обов'язку за договором банківського вкладу - повернення суми вкладу та процентів за користування ним.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Описана правова позиція Верховного Суду України не суперечить позиції у справах № 6-17 цс 12, № 1- 118 цс14.

Колегія суддів прийшла до висновку, що не може бути підставою для визнання нікчемним договору те, що заява на прихід готівки не відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, а описка чи помилка в номері рахунку не може бути підставою, яка б впливала на дійсність правочину.

Зважаючи на вказані обставини, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача не підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2016 року про визнання нікчемним договору №1230475 від 8 липня 2013 року на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_4, та стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судового збору в розмірі 243,60 грн. і 121,80 грн., - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: