Провадження № 22ц/790/6372/16 Головуючий 1 інст. - Марченко О.М.
Справа № 643/7513/15-ц Доповідач - Бровченко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Бурлака І.В., Швецової Л.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2016 року за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Московського відділу виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, треті особи: Державне підприємство «Сетам», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Конопацька Оксана Борисівна, про визнання правочину недійсним, скасування результатів електронних торгів та визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження та/або передавання в заставу (іпотеку), або будь-яке інше обтяження житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_1, так як на даний час існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду.

В обгрунтування доводів клопотання зазначив, що відповідачами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 після скасування апеляційним судом Харківської області ухвали Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2015 року про забезпечення позову було укладено договір іпотеки, предметом якого є спірний будинок, що свідчить про те, що домоволодіння АДРЕСА_1, може буде реалізоване через механізм реалізації прав іпотекодержателя.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2016 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Накладено заборону відчуження та/або передавання в заставу (іпотеку) або будь-яке інше обтяження житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, в якості забезпечення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про повернення в натурі житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволені клопотання про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Так, загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову визначені законодавцем у ст. 152 ЦПК України.

Згідно вказаної правової норми позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані й інші види забезпечення, які не передбачені цією процесуальною нормою, чи застосовано кілька видів забезпечення позову.

Проте, у будь-якому випадку види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчившись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, з'ясувавши обсяг позовних вимог, обрав достатній та співмірний вид забезпечення позову.

Вжитий судом першої інстанції вид забезпечення позову, зазначений вище, відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України.

Судова колегія із ухвалою суду першої інстанції погоджується, оскільки вид забезпечення позову є співмірний із заявленими позивачем вимогами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про існування між сторонами спору та реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на недостатність доказів для вжиття заходів забезпечення позову, судова колегія не приймає до уваги.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Крім того, судова колегія враховує, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Перевірив законність та обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді -