Номер провадження: 22-ц/785/1841/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Одеської дирекції Центру поштового звязку № 6 Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів,-

встановила:

У серпні 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила стягнути в примусовому порядку із Українського Державного Підприємства поштового звязку «Укрпошта» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 4321,98 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн..

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона 06.03.2015 року через поштове відділення Одеської дирекції Центру поштового звязку № 6 Українського державного підприємства Поштового звязку «Укрпошта» здійснила платіж на рахунок ПАТ «Дельта Банк», відповідно до договору № 008-15304-060913, на суму 2100 грн. та 900 грн..

07.03.2015 року здійснила аналогічний платіж в сумі 200 грн., а 18.03.2015 року на суму 149 грн., внаслідок чого у відповідача виникли обов'язки провести зарахування цих коштів на вказаний рахунок в банку.

Оскільки вказані кошти Банком отримані не були, тобто відповідач не виконав перерахування коштів на рахунок банку, позивачка вимушена була звернутися до суду з зазначеним позовом. Крім того, неправомірні дії відповідача спричинили позивачці моральну шкоду, яку вона оцінила у 20000 грн..

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Українського державного підприємства Поштового звязку «Укрпошта» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 3200 грн. Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта» подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання) послуг і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено чим саме спричинена їй моральна шкода та з яких міркувань вона виходила, визначаючи її розмір.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 08.12.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кошти у розмірі 5446,80 грн. для придбання товару у мережі супермаркетів «Ельдорадо» (а.с.6-7).

На виконання умов договору Банком було запропоновано ОСОБА_3 щомісяця погашати зобовязання через будь-яке відділення Українського Державного Підприємства поштового звязку «Укрпошта».

Як зазначила позивачка до березня 2015 року ніяких проблем не було.

Але 06 березня 2015 року, в черговий раз скориставшись послугами УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_3 було здійснено погашення зобовязання на суму 2100 грн., 900 грн., 07.03.2015 року на суму 200 грн., 18.03.2015 року на суму 149 грн. (а.с.15-18).

З листів УДППЗ «Укрпошта» від 15.05.2015 року за № 530 та від 21.05.2015 року за № 550, які були адресовані ОСОБА_3, вбачається, що відповідач виконав взяті на себе зобовязання із приводу надання послуг щодо перерахунку коштів на розрахунковий рахунок ПАТ «Дельта Банк» у повному обсязі (а.с.12, 14).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження в Банку з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

ПАТ «Дельта Банк», на заяву ОСОБА_3 від 23.03.2015 року (а.с.9) було надіслано листи № 05-2918110/1 від 27.04.2015 року, № 05-2918117 від 28.04.2015 року, із яких вбачається, що станом на квітень місяць кошти на суму 2100 грн., 900 грн., 200 грн. та 149 грн. від УДППЗ «Укрпошта» не надходили (а.с.10-11).

18.05.2015 року ОСОБА_3 звернулася до УДППЗ «Укрпошта» з заявою, в якій просила повернути їй кошти у розмірі 3349 грн.(а.с.13), однак на вказану заяву не отримала ні відповіді, ні коштів.

З виписки до кредитного договору вбачається, що 26.05.2015 року Одеською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» було проведено платіж лише на 149 грн..

Відповідно до вимог ч.1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання) послуг і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її визначений строк стає неможливим.

Згідно з частиною пятою зазначеної статті, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ст. 1073 ЦК України відповідач повинен був негайно, після виявлення порушення розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом, тобто повернути ці кошти ОСОБА_3.

Але до даного часу відповідач так і не виконав свої зобовязання щодо перерахунку коштів в сумі 3200 грн. на рахунки ПАТ «Дельта Банк» і відмовляється в добровільному порядку повернути позивачці зазначені кошти, тобто безпідставно їх утримує, та порушує право позивачки на своєчасне зарахування коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені кошти, які сплатила ОСОБА_3, не були зараховані на рахунки ПАТ «Дельта Банк» в звязку з введенням тимчасової адміністрації, але відповідач досі утримує їх безпідставно, тому зазначені кошти у розмірі 3200 підлягають поверненню позивачці.

Посилання відповідача на копії реєстрів поштових відправлень, як на доказ перерахування коштів Банку, колегія не може прийняти до уваги, оскільки перерахування коштів підтверджується відповідними платіжними дорученнями з відмітками банку про отримання коштів, що передбачено Законом України Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», а не зазначеним реєстром.

Що стосується відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками.

Тобто, однією з підстав задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди є встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) та шкідливими наслідками, які настали.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Як вже було зазначено вище, кошти, які сплатила позивачка не були перераховані на рахунок ПАТ «Дельта Банк» у звязку з введенням тимчасової адміністрації, тому вини відповідача, у зазначеному не встановлено.

Тому посилання позивачки на те, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода не заслуговують на увагу.

Крім того, як правильно зазначив першої інстанції, не зрозуміло з яких міркувань виходила позивачка, визначаючи саме такий розмір шкоди, не зазначила причинно-наслідкового зв'язку між протиправністю дій відповідача та факту завдання моральної шкоди.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_2