СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/664/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Національний Кредит» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

31.08.2015 року Уповноважена особа ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» ОСОБА_2 звернувся з позовом про зобов'язання ОСОБА_3 вчинити дії по поверненню ПАТ «Банк Національний Кредит» грошових коштів на суму 182 991,78 дол. США, отриманих за договором про внесення змін №1 до договору банківського вкладу авансовий - долар США 12 міс. + 1д. для Private banking №110533 - ДР-09 від 29.05.2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.06.2014 року ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_4 уклали договір №110533 - ДР-09 банківського вкладу авансовий долар США 12 міс. + 1 д. для Private banking, за умовами якого відповідач вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 1 200 000,00 дол. США, терміном по 06.06.2015 року. За умовами договору банк сплачує вкладнику процентну ставку в розмірі 9 %, а у випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються за ставкою в розмірі 1 % річних. Договором від 29.05.2015 року про внесення змін №1 до договору банківського вкладу авансовий - долар США 12 міс. + 1д. для Private banking №110533 - ДР-09 сторони погодили, що у випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються за ставкою в розмірі 9 % річних. Позивач вважає, що в силу п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договір від 29.05.2015 року є нікчемним, а тому ОСОБА_3 зобов'язаний повернути грошові кошти за вказаним правочином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що договір від 29.05.2015 року не є нікчемним в силу п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судом встановлено, що 04.06.2014 року ПАТ «Банк Національний кредит» (далі -Банк) та ОСОБА_3 уклали договір №110533-ДР-09 банківського вкладу «Авансовий + 0,5» строком на 12 міс. + 1 день в іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків для Private banking (а. с. 5 - 8). В силу п. 2.1 договору, банк відкриває вкладнику депозитний рахунок, а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 1 200 000,00 дол. США. Депозит розміщується з 04.06.2014 по 06.06.2015 року (п. 2.2). Банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 9 % річних (п. 2.3). У випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, якщо дата розірвання договору припадає на період від 1 по 366 дня з дати внесення вкладником суми депозиту, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1 % річних для іноземних валют (п. 3.7).

29.05.2015 року Банк та відповідач уклали договір про внесення змін №1 до договору банківського вкладу Авансовий - долар США 12 міс. + 1 д. для Private banking №110533-ДР-09 від 04.06.2014 року (а. с. 9), відповідно до якого сторони вирішили та встановили викласти п. 3.7 в наступній редакції: у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 9 % річних.

05.06.2015 року Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит», відповідно до якого з 08.06.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк національний кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації по 07.09.2015 року (а. с. 19 - рішення).

23.07.2015 року позивач надіслав на адресу ОСОБА_3 лист (а. с. 10), відповідно до якого, посилаючись на п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зазначив, що укладений договір про внесення змін №1 є нікчемним, а тому все отримане за вказаним договором підлягає поверненню.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Спір виник з тих підстав, що відповідач на вимогу уповноваженої особи не повернув грошові кошти, що були отримані за договором про внесення змін до банківського вкладу, який позивач вважає нікчемним. Позивач вважає договір від 29.05.2015 року нікчемним з тих підстав, що банк відчужив майно та відмовився від власних майнових вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону). Частиною 4 ст. 38 Закону передбачено, що фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Положення п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону встановлюють три випадки нікчемності правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку, а саме: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна; 2) банк прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій; 3) банк відмовився від власних майнових вимог. В даних правовідносинах позивач посилається на те, що банк відчужив майно та відмовився від власних майнових вимог, проте такі твердження є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах чинного законодавства.

По-перше, позивач не зазначає, яке майно відчужив банк чи від яких власних майнових вимог він відмовився, не надає жодних доказів того банк відчужив майно чи відмовився від власних майнових вимог внаслідок укладення договору від 29.05.2015 року.

По-друге, договір від 29.05.2015 року про внесення змін №1 до договору банківського вкладу Авансовий - долар США 12 міс. + 1 д. для Private banking №110533-ДР-09 від 04.06.2014 року не містить жодних положень щодо відчуження банком майна чи відмови від власних майнових вимог, жодне майно за договором не було відчужене та від жодних майнових вимог банк не відмовлявся.

Тобто, вказаний договір не підпадає під категорію правочинів, що встановлені п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону, а тому не є нікчемним в силу закону, в судовому порядку договір також не визнавався недійсним. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , ст. ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01.02.2016 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ