Провадження № 2/761/2604/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Кріт І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 (Позивач-1), ОСОБА_2 (Позивач-2) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління юстиції в м. Києві, Київської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування (а.с.3-6).

Після усунення недоліків позовної заяви, Позивачами подана уточнена позовна заява про визнання права власності в порядку спадкування до Київської міської ради (Відповідач), третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві (а.с.31-34).

Свої позовні вимоги, Позивачі мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7. помер батько Позивача-1 та дід Позивача-2 - ОСОБА_3. Його дружина, мати Позивача-1 та баба Позивача-2, - ОСОБА_4, фактично прийняла спадщину, оскілки постійно проживала з померлим, та фактично вступила у володіння спадковим майном та подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2. померла мати Позивача-1 та баба Позивача-2 - ОСОБА_4, яка за життя не встигла належним чином оформити спадщину після померлого чоловіка - ОСОБА_3 На день смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивачі проживали разом із спадкодавцями за адресою: АДРЕСА_1, здійснювали всі необхідні дії задля збереження майна померлих, вступили в управління та володіння спадковим майном, тобто фактично прийняли спадщину після померлих. 19.05.2015р. ОСОБА_1 звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері - ОСОБА_4, проте їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на квартиру АДРЕСА_2. Окрім того, Позивачам стало відомо, що при житті ОСОБА_3 склав заповіт від 26.06.1991р., яким заповідав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3 своїй онучці ОСОБА_5 - Позивач-2, в зв'язку з чим остання також звернулась 19.05.2015р. до Першої державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спірну квартиру. Оскільки, батько та мати Позивача-1 та відповідно дід та баба Позивача-2 померли до 2004 року, до правовідносин слід застосовувати Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963р., згідно ст. 535 якого зокрема непрацездатна дружина померлого успадковує, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка б належала їй при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги були його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_1, так ОСОБА_4 як непрацездатна дружина померлого, з урахуванням наявності заповіту, успадкувала 2/3 частки спадкового майна, яка б належала їй при спадкоємстві за законом, тобто 2/6 квартири АДРЕСА_2. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги за законом є Позивач-1. Позивачі фактично прийняли спадщину, оскільки проживали і продовжують проживати у спірній квартирі, проте вони не мають можливості самостійно отримати правовстановлюючий документ на вказану квартиру, а тому просили: - визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/6 квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом; - визнати за ОСОБА_2 право власності на 4/6 квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2016р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.40).

Третя особа надала суду письмові пояснення по справі (а.с.49-51), в якій зазначила, що, враховуючи, що дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, розгляд справи залишили на розсуд суду.

Перша київська державна нотаріальна контора на запит суду направила копію спадкової справи № 895/2004 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 та копію спадкової справи № 423/1995 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 (а.с.64-133).

В судовому засіданні представник Позивача-1 - ОСОБА_6 та Позивача-2 - ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень по суті позовних вимог суду не надав.

Представник Третьої особи - Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в наданих до суду поясненнях (а.с.49-51) просив слухати справу за відсутності представника Третьої особи.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 зроблено запис за № 546, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим Відділом ЗАГС Радянського району м. Києва ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16,67).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5., (Позивач-1) є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданим 24.06.1955р. с. Ворзель Києво-Святошинського району та Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5, виданим 24.03.1977р. Центральним Палацом одруження (а.с.19).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6. (при народженні прізвище - «ОСОБА_2») є дочкою ОСОБА_1 (Позивач-1) та відповідно онукою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6, виданим 28.02.1978р. відділом РАЦС Ленінського району м. Києва та Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7, виданим 27.06.1998р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва (а.с.20).

З копії матеріалів спадкової справи № 423/1995 (номер в Спадковому реєстрі 58192714), заведеної 11.07.1995р. державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_3 (а.с.64-89), вбачається, що на час смерті ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_8 виданим 29.04.1948р. (а.с.68).

Так, дружина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 11.07.1995р. звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що зокрема складалась з легкового автомобіля марки ВАЗ-21011, 1976 рік випуску, двигун № НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_9 (а.с.66), за результатами розгляду якої 11.07.1995р. державним нотаріусом ОСОБА_4 було видано Свідоцтво про право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля (а.с.71) та Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину автомобіля (а.с.72), та з заявою про прийняття спадкового майна, що складається з грошових вкладів, які знаходяться в філії Радянського відділення ощадного банку міста Києва № 5395/037 на рахунках № НОМЕР_10, № НОМЕР_11 (а.с.74), за результатами розгляду якої 13.05.2002р. державним нотаріусом ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.75).

Разом з тим, в подальшому було встановлено, що 26 червня 1991 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №7н-13496, згідно якого на випадок смерті належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_5 заповів ОСОБА_5 (а.с.7,78), що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заповітів № 2734945 від 01.08.2003р. (а.с.79), в зв'язку з чим 01 серпня 2003 року ОСОБА_2 звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3, що складається зі спадкового майна: квартири АДРЕСА_4 (а.с.80).

19.05.2015р. ОСОБА_2 звернулась до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_3 (а.с.85). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 19.05.2015р. ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 пропущений щестимісячний строк для прийняття спадщини та не наданий правовстановлюючий документ про належність спадкодавцеві вищевказаної частини квартири (а.с.88).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Так, оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7., тобто до 01.01.2004р., відносини спадкування після померлого регулюються Цивільним кодексом Української РСР.

Відповідно до ст.ст. 524, 525 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР).

За ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР).

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинною станом на час відкриття виникнення спадкових правовідносин, передбачений ст.549 ЦК ( 1540-06 ) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

З пояснень представників Позивачів та згідно довідки № 700 від 21.05.2003р. (а.с.76), довідки ЖЕК № 40 від 07.07.1995р. № 250 (а.с.69), довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» № 399 від 25.03.2015р., ОСОБА_3 проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_11 з ОСОБА_2 (онука), ОСОБА_4 (дружина) та ОСОБА_1 (дочка) по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно довідок Київського міського бюро технічної інвентаризації від 24.03.2016р. № 3521 (И-2016) (а.с.60), від 23.08.2011р. № 39893 (И-2011) (а.с.10) квартира АДРЕСА_6, була на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.06.1991р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за № 7к-12471 (а.с.8-9).

З вищевикладеного вбачається, що на час смерті ОСОБА_3 Позивачка-2 як спадкоємиця за заповітом проживала разом з ним, та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - квартирою АДРЕСА_1, відтак згідно ст.549 ЦК Української РСР у встановлений законом спосіб прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3

Відповідно до ст. 22 Кодексу законів про шлюб та сім'ю, який був чинний станом на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 Кодексу законів про шлюб та сім'ю в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» При встановленні в справі про поділ спадщини, що до її складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя, хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає, за правилами статей 28, 29 КпШС ( 2006-07 ) і виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями. Якщо до складу спадщини включено не все майно, придбане у шлюбі, питання про визначення розміру частки дружини, що пережив іншого, вирішується з урахуванням частини майна, яке залишилося у нього.

Оскільки, спірна квартира була придбана померлим ОСОБА_3 під час шлюбу з ОСОБА_4, суд дійшов висновку, що на підставі ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю (який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин) ОСОБА_4 належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_7, відтак до складу спадщини після померлого ОСОБА_3 увійшла лише його 1/2 частини зазначеної квартири.

Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку (ст. 535 ЦК УРСР).

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» обов'язкова частка у спадщині визначається з урахуванням усіх спадкоємців за законом тієї черги, котра при відсутності заповіту закликалася б до спадкування, а також утриманців спадкодавців, які мають право на спадщину. При цьому береться до уваги вартість усього спадкового майна, незалежно від того, чи проживав хто-небудь із спадкоємців разом із спадкодавцем. Проте вклад спадкодавця, на який зроблено розпорядження на випадок смерті чи складено заповіт, врахуванню не підлягає.

Так, якщо спадкування після померлого ОСОБА_3 відбувалось лише по закону, то спадкоємцями останнього як спадкоємці першої черги відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР, були ОСОБА_4 (дружина) та ОСОБА_1 (дочка), та частка, яка б належала кожній з них по закону становила би 1/4 частини спірної квартири.

Враховуючи, що до складу спадкового майна померлого ОСОБА_3 увійшла 1/2 частина (6/12) квартири АДРЕСА_8, з врахуванням права ОСОБА_4 як непрацездатної дружини померлого на обов'язкову частку в спадщині - 2/3 частини від частки, яка б належала їй при спадкоємстві за законом (1/4), що становить - 2/12, суд дійшов висновку, що частка ОСОБА_2 як спадкоємиці за заповітом після померлого ОСОБА_3 складає 4/12.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації актів про смерть 07.11.2002р. зроблено запис за № 17639, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_12, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 07.11.2002р. (а.с.93).

В зв'язку з тим, що спадщина щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. відкрилась до 01.01.2004р. та строк її прийняття не закінчився до вказаної дати, відносини спадкування після померлої ОСОБА_4 регулюються Цивільним кодексом Української РСР.

З копії матеріалів спадкової справи № 895 (номер в Спадковому реєстрі 3645098), заведеної 24 вересня 2004 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 (а.с.90-133), вбачається, що ОСОБА_1 24.09.2004р. звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері та просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.92).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 19.05.2015р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що не наданий правовстановлюючий документ про належність спадкодавцеві вищевказаної частини квартири (а.с.119).

Відповідно до ст. 551 ЦК Української РСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що станом на час відкриття спадщини ОСОБА_4, до складу спадкового майна увійшло зокрема 8/12 частини квартири АДРЕСА_9, з яких: 6/12 - частка ОСОБА_4 в майні, придбаному за час шлюбу з ОСОБА_3; 2/12 - обов'язкова частка ОСОБА_4 в спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_3, у фактичне управління та володіння якою вступила Позивачка-1, відтак згідно ст. 549, 551 ЦК Української РСР у встановлений законом спосіб прийняла спадщину після померлої матері ОСОБА_4

Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилались Позивачі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на 8/12, тобто 2/3 частини квартири АДРЕСА_10 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_4, та визнання за ОСОБА_2 право власності на 4/12, тобто 1/3 частини квартири АДРЕСА_10 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3.

З урахуванням положень ст. ст. 524, 525, 527, 529, 534, 535,548, 549, 551 Цивільного кодексу Української РСР, ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та керуючись ст.ст. 11, 60, 179, 208, 209, 212, 213, 214-218, 222, 223, 293, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири №129 (загальна площа 52,0 кв.м., житлова - 31,0 кв.м.) в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири №129 (загальна площа 52,0 кв.м., житлова - 31,0 кв.м.) в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: