Справа № 442/3515/15 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/698/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Штефаніци Ю.Г., Бойко С.М., при секретарі: Куцику І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності відмовлено. Рішення суду оскаржили позивачі , просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважають оскаржуване рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права та внаслідок невірної оцінки доказів. Суд не врахував, що певний період часу позивач ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні, що припадає на останній період строку, визначеного законом для прийняття спадщини, як інвалід 2 групи не мав фізичної змоги звернутись з заявою про прийняття спадщини в інший період. Інший позивач ОСОБА_2 є інвалідом по зору, на його утриманні дочка інвалід першої групи та потребує систематичного догляду, його дружина померла. Позивач ОСОБА_4 на час закінчення строку подання заяви про прийняття спадщини змушена була доглядати за своїм хворим чоловіком, така тривалий час здійснювала догляд за покійною матір`ю - спадкодавцем, займалась похованням останньої.

Заслухавши апелянтів, представника ОСОБА_6 ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заповіту, складеного 16.12.2004 року, посвідченого секретарем виконкому Рихтицької сільської ради ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 220, ОСОБА_10 заповіла відповідачу - ОСОБА_5 житловий будинок в с.Рихтичі Дрогобицького району по вул. Зарічній,21 з господарськими будівлями. Грошовий вклад з відповідними відсотками та компенсаційними нарахуваннями, що знаходиться в Дрогобицькому відділенні Ощадбанку за № 6307/0 на рахунку № КВ 1984 ОСОБА_10 заповіла позивачці ОСОБА_4, грошовий вклад з відповідними відсотками та компенсаційними нарахуваннями, що знаходиться в Дрогобицькому ВОБ за № 6307/06 на рахунку № КВ 1111 ОСОБА_10 цим же заповітом заповіла позивачам - ОСОБА_3, ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_5 в рівних частинах кожному(а.с.62).

Спадкодавець ОСОБА_10 померла 17 липня 2013року (а.с.61).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.2014 року відповідач ОСОБА_5 отримав у спадщину житловий будинок з господарськими будівлями під номером 21 по вул. Зарічна в с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області (а.с.59).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_4 на час смерті спадкодавця-її матері ОСОБА_10, була пенсіонером, позивач ОСОБА_3 - інвалідом 2-ої групи, позивач ОСОБА_2 - інвалідом 3-ої групи, та усі вони мають право на обов'язкову частку у спадщині, що повинна була б становити 1/8частину спірного житлового будинку на кожного з позивачів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачів, суд першої інстанції зазначив про те, що з моменту відкриття спадщини 17.07.2013р. і до часу звернення з позовом до суду 25.05.2015 року позивач ОСОБА_3 перебував на лікуванні лише в період з 03.01.2014р. по 22.01.2014р. і з 22.05.2015р., та встановивши ту обставину, що позивач зареєстрований як підприємець, надавав послуги по постачанню продуктів для організації дитячого гарячого харчування згідно договору, укладеного з відділом освіти Дрогобицької РДА до кінця грудня 2013р., зробив висновок про те, що такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як похилий вік та тимчасова непрацездатність, не можуть бути визнані поважними, оскільки не є істотними труднощами для спадкоємця для вчиненння цих дій. Окрім того, зазначив про те, що судом не встановлено обставин, які б перешкоджали позивачу звернутись з заявою про прийняття спадщини ані до періоду перебування його на стаціонарному лікуванні, ані після такого, чого зроблено не було.

Щодо вимог позивача ОСОБА_2, який покликався на те, що є інвалідом 3-ої групи з втратою працездатності 50 відсотків та здійснює догляд за хворою донькою ОСОБА_11, яка є інвалідом дитинства 1групи та потребує постійного стороннього догляду, тому пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, зазначив про те, що позивач ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні №1 з 19.03.2014р. по 02.04.2014р., є опікуном та здійснює догляд за донькою ОСОБА_11, яка є інвалідом з дитинства першої групи та потребує постійного стороннього догляду, однак прийшов до висновку про те, що зазначені причини пропуску строку неможна вважати поважними, оскільки призначення позивача опікуном хворої доньки свідчить про можливість вчиняти певні дії, звертатися у відповідні органи, в тому числі і нотаріату, та вказані причини не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Щодо вимог позивачки ОСОБА_4; М.Д. , яка покликалась на те, що є особою похилого віку, пенсіонеркою, а також здійснює догляд за хворим чоловіком ОСОБА_12, а тому пропустила встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд першої інстанції зазначив про те, що позивачки працює на посаді гардеробника з посадовим окладом 0,5 ставки згідно наказу №35 від 28.08.2008р. про призначення на посаду, її чоловік - ОСОБА_12, працює на посаді завгоспа школи згідно наказу №4 від 22.11.2000р., тому прийшов до висновку про відсутність доказів, що підтверджують поважність причин пропуску звернення з заявою про прийняття спадщини.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, згідно вимог ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008р., якщо той зі спадкоємців, хто має право на обовязкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Норми ст. 1272 ЦК щодо права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовуються до спадкоємців, право на спадкування яких виникло із набранням чинності ЦК, що має місце в даній справі.

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчиненння цих дій ( Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008р.).

Як видно з матеріалів справи, після смерті спадкодавця матері сторін, яка померла 17.07.2013 року, шестимісячний строк для прийняття спадщини тривав до 17.01.2014 року. Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_3 у зазначений шестимісячний строк перебував на стаціонарному лікування лише у період з 03.01.2014р. по 22.01.2014р.. Відповідно до представлених суду довідок - виписок з історії хвороби №00856, № 07636, №00904, №03918 позивач ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні №1 з 10.10.2008р. по 28.10.2008р., з 17.10.2011р., з 03.01.2014р. по 22.01.2014р„ з 22.05.2015р. по 16.06.2015р. (а.с. 110-1 13). Таким чином, періодичне лікування позивача не є тривалим, протягом строку встановленого для прийняття спадщини такий перебував на лікуванні лише з 03.01.2014 р. по 22.01.2014 р. та як встановлено з пояснень усіх трьох позивачів та ОСОБА_3, зокрема, такі після смерті матері до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини взагалі не звертались, а звернулись до суду з позовом лише 22.05.2015 року, після того як дізнались про намір брата відповідача, який прийняв спадщину, продати успадкований ним будинок.

Окрім того, позивач ОСОБА_3 систематично, до кінця 2013 року, здійснював підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі продуктами харчування, що підтверджено письмовими доказами, а отже , його тимчасова відсутність у зв`язку з перебуванням на лікуванні не є істотною та непереборною обставиною, що перешкоджала впродовж встановленого строку звернутись до нотаріуса.

Позивач ОСОБА_2 є частково непрацездатним та його статус опікуна підтверджує про здійснення певних дій, в т.ч. і по зверненні до державних органів, що спростовує доводи апелянтів про поважність причин пропуску строку для звернення до нотаріуса.

Позивач ОСОБА_4 впродовж визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини як особа пенсійного віку працювала на посаді гардеробниці з посадовим окладом 0,5 ставки та окрім того була зареєстрованою як підприємець з 06.05.2003 р. по 27.01.15 р., що підтверджено письмовими доказами, жодних інших доказів, які б вказували на істотні труднощі звернення такої вчасно до нотаріуса матеріали справи не містять.

Як видно з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 у спірному будинку проживав та був зареєстрованим, впродовж останнього часу періодично вибував за межі України на роботу, однак вчинив усі дії для вчасного звернення з заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив доводи позивачів щодо поважності пропуску строку для прийняття спадщини та вірно зробив висновок про відсутність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для вчинення таких дій.

Окрім того, вимогами позивачів є визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та про визнання права власності на частку спадкового майна.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки суд першої інстанції вірно вирішив спір щодо позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та відмовив у таких, то відповідно і не підлягають до задоволення вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008р., визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи наведене, вимога про визнання права власності на частку у майні в судовому порядку не вирішується, про що вірно зазначив у рішенні і суд першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції зясувавши обставини спору, проаналізувавши зібрані докази, дав їм належну правову оцінку , дотримав норми як матеріального так і процесуального права та ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, відтак, апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набраня законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_13