Ухвала іменем україни
02 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Умнова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, відділ по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні квартирою, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила усунути їй перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01 березня 1999 року № 334, виданим Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради. Окрім неї у квартирі зареєстрований та постійно мешкає її онук - ОСОБА_6 У вказаній квартирі зареєстровані, але не мешкають наступні особи: її дочка - ОСОБА_3, яка виїхала у лютому 2013 року, її онука - ОСОБА_4, яка виїхала у лютому 2012 року, її правнука - ОСОБА_5, яка ніколи за вказаною адресою не проживала.

Оскільки відповідачі більше року не проживають в АДРЕСА_1, та не сплачують за комунальні послуги, звернулась з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши подані заявником матеріали вважаю, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності. Обставини, на які посилається заявник не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстровані дочка позивача - ОСОБА_3 з 2003 року, онук позивача - ОСОБА_6 з 2003 року, онука позивача - ОСОБА_4 з 2003 року, правнука позивача - ОСОБА_5 з 2014 року. Наявним в матеріалах справи доказами, а саме: актами МКП «Основаніє» №38 від 11 квітня 2014 року та № 20 від 29 січня 2015 року і показами свідка ОСОБА_7, підтверджено що відповідачі проживають у вказаній квартирі. При цьому визнано поважною причиною не проживання онуки позивача ОСОБА_4, у спірній квартирі в період вагітності, оскільки між позивачем та відповідачами мали місце конфлікти.

Доводи позивача щодо не проживання відповідачів у спірній квартирі, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що підтверджують наявність між сторонами у справі суперечливих та конфліктних ситуацій за місцем проживання сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, виходили з того, що відсутні підстави для висновку, що відповідачі не проживали за спірною адресою протягом року без поважних причин.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами не вбачається.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, відділ по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні квартирою, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Умнова