Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/496/16 Головуючий у суді І-ї інст. Панфілова А. В.
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

при секретарі Чорній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 03 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики в сумі 17965, 97 грн..

Зазначив, що 21 листопада 2013 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики (далі договір). Згідно п. 1.2 договору позики він передав, а ОСОБА_3 прийняла у власність 13600 грн., які зобов'язалась повернути.

ОСОБА_3 власноручно склала розписку в додаток до договору.

Згідно п. 2.2.1. договору, ОСОБА_3 зобов'язувалась повернути-позивачу позику (грошові кошти) у тій сумі та в тому порядку, що встановлені цим договором. Повернення позики може проходити частинами, але не пізніше 30- го числа кожного місяця.

ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання повернути борг в сумі 13 600 гривен, якщо відповідач ОСОБА_3 не поверне борг позивачу, про що 21 листопада 2013 року нею складена розписка.

ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання повернути борг в сумі 13 600 гривен, якщо відповідач ОСОБА_3 не поверне борг позивачу, про що 21 листопада 2013 року нею складена розписка.

Відповідачі ухиляються від добровільного виконання зобов'язань за договором і тому просив стягнути борг в сумі 13600грн., нараховані 3% річних з 21.12.2013 року до 09.01.2015 року - 462, 77 грн. та 3 903, 20 грн. - проценти індексу інфляції, а всього 17965.97 грн..

ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним.

Рішенням суду в первісному позові відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з'ясовані всі обставини справи. Просив рішення суду скасувати, первісний позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в позові суд 1-ої інстанції зазначив, що на момент вчинення правочину сторонами не було дотримано істотних умов правочину щодо місця його вчинення (м.Кіровоград чи Дніпропетровськ); ОСОБА_3 отримано від позивача 3000грн. , а не 13600грн.; надані суду розписки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 містять посилання на отримання ними у ОСОБА_2 по 12600грн., що не відповідає зазначеному у позові.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 під час укладення договору в м. Кіровограді був відсутній, що дає підстави для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення коштів у зв'язку з його безпідставністю та необгрунтованістю і задоволення зустрічного позову щодо визнання договору недійсним.

Проте з таким висновком колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом.

Колегією суддів на підставі досліджених доказів встановлено, що 21 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, оригінал якого позивачем надано до суду (а.с. 43).

Згідно п.п. 1.2, 2.2.1. договору позики ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняла у власність 13600 грн., які зобов'язалась повернути у тій сумі та в тому порядку, що встановлені цим договором. Повернення позики може проходити частинами, але не пізніше 30-го числа кожного місяця.

На підтвердження свого волевиявлення на укладення договору ОСОБА_3 власноручно склала розписку, відповідно до якої ОСОБА_3 зобов'язалась погашати борг щомісячно платежами по 570 грн. (а.с. 44).

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона отримала від позивача не 13600грн., а 3000грн., і не в м. Дніпропетровську, а в м.Кіровограді не підтверджені належними доказами та спростовуються договором та розпискою.

На підтвердження своїх пояснень не надано також ОСОБА_3 доказів того, що вона погашала борг та перераховувала кошти на рахунок позивача.

Зважаючи на вищезазначене колегія суддів дійшла переконливого висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Щодо позову до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то позов не підлягає задоволенню за безпідставністю.

Так, згідно зі ст..553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналізуючи надані позивачем розписки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав вважати зазначені розписки договором поруки, оскільки, як вбачається із розписок, як ОСОБА_4, так і ОСОБА_5 стверджують, що отримали від ОСОБА_2 (кожна) по 12600 грн. в борг.

Умова про те, що повернення боргу ОСОБА_3 звільняє кожну з них від виконання зобов'язань по поверненню боргу за складеними ними розписками не має правової природи щодо зобов'язань, як поручителів.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду підлягає скасуванню, а позов задоволенню частково.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати колегія суддів покладає на відповідача ОСОБА_3, а саме : судовий збір при подачі позову в сумі 243.60 грн. та при подачі апеляційної скарги на рішення суду в сумі 267.96 грн..

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 03 грудня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 13600 (тринадцять тисяч шістсот)грн. за договором позики, 3 % річних в сумі 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 77 коп., та 3 903 (три тисячі дев'ятсот три) грн. 20 коп. процентів індексу інфляції, а всього 17965 (сімнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять )грн.97 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 511 (п'ятсот одинадцять)грн.56коп. судових витрат.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді