УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом.

Зазначала, що в період з 31 березня 2006 року по 17 жовтня 2014 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем.

08 квітня 2011 року сторони придбали автомобіль НОМЕР_1, який було зареєстровано на ім'я відповідача.

Згідно із договором купівлі-продажу від 14 травня 2009 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останній набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 Вартість житлового будинку складала 10 000 грн.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд провести поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 вартістю 10 000 грн; визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль ВАЗ-2104, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 22 707 грн; стягнути з відповідача на її користь компенсацію частки вартості автомобіля у розмірі 6 353 грн.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та проведено поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля НОМЕР_1, у розмірі 6 353 грн 50 коп.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 по Ѕ частки за кожним.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на час звернення позивача до суду із позовом не встановлено особу - власника транспортного засобу, однак з'ясовано, що відповідач без дозволу позивача відчужив указаний транспортний засіб за ціною 22 707 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для поділу спільного сумісного майна подружжя, визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і стягнення на її користь грошової компенсації вартості Ѕ частки спірного автомобіля у розмірі 6 353 грн 50 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що спірний автомобіль було відчужено відповідачем в період шлюбу, тому кошти, отримані ним від реалізації автомобіля, поділу не підлягають, так як вони були використані в інтересах сім'ї, оскільки сторони не дійшли згоди щодо виділу спірного житлового будинку одному з подружжя з компенсацією вартості Ѕ частки на користь іншого з подружжя, суд дійшов висновку про визнання за кожним із подружжя права власності по Ѕ частці зазначеного житлового будинку.

Проте повністю із такими висновками суду погодитись не можна, зважаючи на наступне.

Судами встановлено, що 31 березня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

08 квітня 2011 року сторони придбали автомобіль НОМЕР_1, який було зареєстровано на ім'я відповідача.

Згідно із договором купівлі-продажу від 14 травня 2009 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останній набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 Вартість житлового будинку складала 10 000 грн.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 364 ЦК України, поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до роз'яснень п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

З довідки начальника Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Дубно, Дубенського, Демидівського, Млинівського та Радивилівського районів ВДАІ УМВС України в Рівненській області від 15 листопада 2014 року № 35/14-2533 вбачається, що 08 квітня 2011 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на автомобіль ВАЗ-2104, д.н.з. НОМЕР_1, який знято з обліку 29 травня 2014 року з метою реалізації.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначені норми закону уваги не звернув, не з'ясував фактичні обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, не визначив обсяг спільного сумісного майна подружжя, залишив поза увагою, що позивач звернулась до суду із позовними вимогами про поділ спільного сумісного подружжя, вимоги про визнання за нею права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя не заявляла, у зв'язку із чим спір по суті заявлених позовних вимог суд не вирішив та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для визнання за кожним із подружжя права власності по Ѕ частці спірного житлового будинку.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, ураховуючи, що судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко