Справа № 457/1748/14 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/494/16 Доповідач в 2-й інстанції:ОСОБА_1; Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2015 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб Трускавецької державної нотаріальної контори, реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції, про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб Трускавецької державної нотаріальної контори, реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції про визнання недійсним договору дарування.

Рішення оскаржило ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що 29 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір кредиту №630/02-143 відповідно до умов якого банк надав йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 59400 доларів США. зі сплатою 13,5% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості 28 лютого 2018 року. 29 лютого 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки. У зв»язку з невиконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору в частині погашення кредиту із нарахованими процентами, банком подано у Дрогобицький суд позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Встановлено, що ОСОБА_5 помер 18 січня 2012 року. Вказує, що спадкоємцем померлого є його мати ОСОБА_3 25 червня 2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3, про звернення стягнення на іпотечне та спадкове майно, постановлено рішення, яким позов банку задоволено в повному обсязі. Вказує, що спірна квартира, яка знаходиться за адресою: м. Трускавець вул. Стебницька, 90/22 належить на праві власності ОСОБА_4 від 27 серпня 2012 року згідно договору дарування №782 від 13 серпня 2012 року. Стверджує, що ОСОБА_3 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності в момент укладення договору дарування 13 серпня 2012 року, оскількидо складу спадщини, котру вона отримала 7 серпня 2012 року ввійшли і вимоги кредитора, що підлягають до задоволення першочергово за рахунок спадкового майна.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 серпня 2012 року отримала право власності на 1/2 ідеальну частину спірної квартири, після смерті ОСОБА_5

Згідно договору дарування квартири від 13 серпня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №782, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 квартиру №22, яка знаходиться в місті Трускавець Львівської області по вул. Стебницькій, 90.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексуУкраїни передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З оспорюваного договору (п.5) вбачається, що при його посвідченні нотаріусом роз»яснено сторонам всі умови укладення договору (ст.ст.229,230,231,232,234,235,722 Цивільного кодексу України), ст.ст.60,63,65,70 Сімейного кодексу України, ст. 192 Кримінального кодексу України, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою КМ України №572 від 8 жовтня 1992 року, зі змінами від 14 січня 2009 року №5. Крім цього, в договорі зазначено, що під забороною відчуження (арештом) згідно з витягом з Єдиного реєстру обтяжень об»єктів нерухомого майна, наданим 13 серпня 2012 року Стебницькою державною нотаріальною конторою, вказана квартира не перебуває.

Встановлено, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 25 червня 2013 року, на яке посилається позивач, скасоване рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, яким у задоволенні позову відмовлено. Це рішення набрало законної сили.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що укладення оспорюваного правочину проведено з порушенням вимог закону.

На час вчинення оспорюваного договору ОСОБА_3 була власником спірної ? частини квартири № 22 у будинку № 90 на вулиці Стебницькій у м.Трускавці Львівської області, яку вона успадкувала після смерті сина - ОСОБА_5 Перешкоди для відчуження цього майна ОСОБА_3 були відсутні. Відтак, суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Позивач за цим позовом скористався правом захистити свої права та законні інтереси шляхом звернення 31 серпня 2015 року з позовом про задоволення вимог кредитора в межах майна, одержаного в спадщину відповідно до ст. 1282 ЦК України, що стверджується копією доданої до заперечень на апеляційну скаргу копії позовної заяви.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає встановленим судом обставинам.

Судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді