Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/4876/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/778/529/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 16 вересня 2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

У порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2015 року має заборгованість - 3330,84 грн., яка складається з наступного:

- 1284,92 грн. - заборгованість за кредитом;

- 1411,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до умов кредитного договору:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 134,80 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України остаточно просило суду стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 вересня 2011 року у розмірі 3330 грн. 84 коп., та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, незастосування норм ст.ст. 638, 640, 1046, 1054 ЦК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідачку.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином(ч.5 ст.74 ЦПК України).

Крім цього, згідно ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовляється одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Суд прийняв всі заходи для повідомлення відповідачки про розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.74,76 КПК України шляхом направлення повісток і телеграми на всі відомі суду адреси ОСОБА_3 Повістки про виклик до суду на 13 січня 2016 р. та 03 лютого 2016 р. направлялися рекомендованими листами та направлялася телеграма за місцем реєстрації АДРЕСА_1 та на адресу АДРЕСА_2, яка зазначалася ОСОБА_3 як фактичне місце проживання. Проте поштові відправлення із повістками повернулися не врученими з підстав «закінчення встановленого законом строку зберігання», а телеграма - з відміткою «квартира закрита, адресат відповідно до повідомлення за телеграмою не з'являється», тобто не вручені адресату з незалежних від суду причин (а.с.107-112).

У такому випадку відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судовий виклик вважається врученим належним чином.

Судова колегія враховує, що ЦПК не передбачає інші заходи , які б міг застосувати суд в таких випадках для повідомлення учасників процесу ,відкладення розгляду справи призведе до порушення строку, передбаченого ст.303-1 ЦПК України для її розгляду.

Враховуючи викладене, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала, що відсутні процесуальні перешкоди проводити розгляд справи у відсутності відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Пунктом 3 статті 213 ЦПК України передбачено, що суд має повно та всебічно з'ясувати обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд відмовив у позові за недоведеністю виникнення кредитних правовідносин між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

За змістом ст. ст. 10,11,60, 131 ЦПК України ЦПК України обов`язок подання доказів суду або повідомлення про них покладається на сторони.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглянув справу у відсутності представника банку та не роз'яснив позивачу обов'язок надати відомості про номер кредитної картки, її активацію та рух коштів по кредитній картці та не попередив про правові наслідки, що в разі ненадання відповідних відомостей, справа буде вирішуватись на підставі наявних у ній даних чи доказів.

У зв'язку із зазначеним посилання суду в рішенні на відсутність даних про номер кредитної картки як на підставу для відмови у задоволенні позову не можна визнати обґрунтованим.

Правова природа правочину є юридичним фактом (ст. 11 ЦК України), що являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин.

Згідно ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно з п.п. 15.2 та п.п. 15.3 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» платіжна картка є власністю емітента і надається ним клієнту відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що заява з анкетою ОСОБА_3 від 16.09.2011р має ознаки кредитного договору, містить відповідні умови, які підписали обидві сторони, при укладанні договору відповідач була ідентифікована (а.с. 34,90,91). Наданими до апеляційного суду інформацією про карт-рахунок ОСОБА_3, витягом з карткового рахунку НОМЕР_1, відкритого відповідно до договору від 16.09.2011 року, підтверджується, що банк встановив ліміт в розмірі 1290,00 гривень та в подальшому здійснив кредитування рахунку картки, яка була видана строком до липня 2015 р. (а.с.89).

Відповідач після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Рух коштів по рахунку картки почався з 16.09.2011 р. і здійснювався до 09.08.2012 року, останнє внесення платежу на погашення кредиту відбулося 09.08.2012 року в сумі 120 грн.

Підписання ОСОБА_3 зазначеної заяви від 16.09.2011 р., активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

До апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» додано звіт про рух коштів по картковому рахунку, відкритого відповідачу, який підтверджує розмір заборгованості по кредиту (а.с.78-81).

Отримання кредиту та розмір заборгованості неоспорений позичальником.

За виписками по картковому рахунку та розрахунку банку заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.06.2015 р. становить: заборгованість по тілу кредиту - 1284,92 грн., заборгованість по процентах за користування кредитними коштами в розмірі 36% річних - в сумі 1411 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача відповідно до положень ст.ст.599, 526, 527, 530, ч.2 ст.1054, ч.ч.1,3 ст.1049, ч.2ст.1050 ЦК України.

Відповідно до п.2.1.7. Умов та правил надання банківських послуг за порушення умов повернення кредиту підлягає до стягнення штраф у фіксованій частині 500 грн. та процентній складовій - 134,80 грн. (2696,04х5%:100%) на користь позивача.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ст.88 ЦПК України банк має право на компенсацію судового збору в сумі 511,56 грн., сплачений ним за звернення з позовом та апеляційною скаргою.

Документів, оформлених відповідно до Положення про форму і зміст розрахункових документів (затвердженого Наказом ДПАУ «Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 614 від 01.12.2000 року) на підтвердження поштових витрат позивачем суду не було представлено, тому відсутні підстави для стягнення з відповідачки 249 грн.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1284,92 грн. - заборгованість за кредитом, 1411,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 634,80 грн. - штраф, 511,56 грн. - судовий збір.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: