АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7109/16 Справа № 201/4417/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року

по справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області Пожидаєва-Чистик Н.В., Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» на дії державного виконавця, про визнання дій та бездіяльності, рішень державного виконавця протиправними і необґрунтованими,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на протиправні дії, бездіяльність та рішення державного виконавця, посилаючись на те, що головний державний виконавець ВДВС Апостолівського РУЮ у Дніпропетровській області Пожидаєвої-Чистик Н.В. не виконала вимог ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підчас примусового виконання виконавчого листа № 2-9157/2010, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 21 березня 2011 року не забезпечила відновлення прав скаржника після визнання 03 квітня 2014 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області недійсним прилюдних торгів та аукціону щодо реалізації 28 травня 2013 року арештованого майна, у зв'язку з чим просила зобов'язати цього державного виконавця виконати повторну оцінку арештованого майна виробничого комплексу маслозавод, що належить скаржнику та визнати неправомірними дії головного державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа № 2-9157/2010, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 21 березня 2011 року який безпідставно виставив на електронні торги СЕТАМ лот № 121174 майно вартість якого значно нижче виробничого комплексу маслозавод.

Також державний виконавець не повідомив заявника своєчасно про відкриття виконавчого провадження, не роз'яснив йому його права, не надав можливості виконати рішення в добровільному порядку, а потім і взагалі наклав арешт на її майно; вважає вказані і інші дії державного виконавця неправомірними, протиправним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення скарги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1/558-МК від 23 листопада 2007 року - 2 259 680,84 грн.; стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн., а разом - 320.00 грн., а також стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1700 грн. Рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи.

В провадженні головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області Пожидаєвої-Чистик Н.В. перебувало виконавче провадження № 33338224, яке було відкрито постановою від 10 липня 2012 року щодо виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 2-9157/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 2 259 680.84 грн. Одночасно з відкриттям провадження був накладений арешт на майно боржника; складений опис арештованого майна та майно, що становить предмет іпотеки, а саме Апостолівський маслозавод передано на відповідальне зберігання стягувачу. Відповідні документи були отримані ОСОБА_2 поштою у липні 2012 року.

Через неналежне виконання вказаного рішення суду були призначені і проведені прилюдні торги, кошти від яких повинні були йти на погашення вказаного боргу, але ОСОБА_2 не погодилася з результатами вказаних торгів і оскаржила їх до суду, а рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалами судів апеляційної та касаційної інстанцій, було визнано недійсними прилюдні торги вказаного майна, аукціон, протоколи про проведення прилюдних торгів та акти про проведення прилюдних торгів. В іншій частині позовних вимог щодо застосування реституції не були задоволені. Але дане рішення не стосувалось дій державного виконавця.

Крім того, скаржниця оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження, а також зазначила, що державний виконавець не роз'яснив їй її права, не надав можливості виконати рішення в добровільному порядку, проте вказану постанову вона отримала у липні 2012 року, а до суду з даною скаргою звернулась у жовтні 2015 року, чим пропустила строк звернення до суду зі скаргою, а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо відсутності поважної причини пропуску строків звернення до суду з даною скаргою.

Сторонами виконавчого провадження на теперішній час постанову про відкриття виконавчого провадження отримано і не оскаржено, про постанови про арешт і передачу майна з протоколом сторони повідомлено і також їх не оскаржено в передбаченому законом порядку, рішення суду не виконане і борг не повернуто. У зв'язку з тим, що стягувач у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно боржника з метою забезпечення виконання судового рішення, державним виконавцем, керуючись ст. ст. 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах вказаної у виконавчому листі суми.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень судів та інших органів і (посадових осіб) в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства Юстиції України, а ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. А згідно ст. 5 цього Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. У разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яка не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 оскаржує дії державного виконавця, разом з цим держаним виконавцем вчинюються всі дії з виконання вищевказаного рішення суду, але скаржниця ухиляється від його виконання, та відповідно сума заборгованості, яка стягнута судом непогашена,

Що стосується доводів скарги про незаконні дії державного виконавця щодо непоновлення її права власності на Апостолівський маслозавод після визнання прилюдних торгів з реалізації цього майна недійсними, колегія суддів вважає, що ці дії не відносяться до компетенції державного виконавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволення скарги, а тому доводи апеляційної скарги скаржниці не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Також доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, та фактично є незгодою з висновками суду по оцінці наданих доказів та існуючих обставин справи.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню через свою недоведеність, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

М.Л. Прозорова