Справа № 2-1869/11 Головуючий у І інстанції Закаблук О.В.
Провадження № 22-ц/780/1655/16 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 26 19.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки , -

встановила:

У грудні 2011 року ПАТ «Дельта Банк» звернулись до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що в 2010 році було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта банк».

Відповідачі по справі заборгували грошові кошти в розмірі 920223,99 грн. внаслідок неналежного виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 05травня 2008 року, що укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, та договором поруки, який укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2

Враховуючи викладене, позивач просив суд просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 920223,99 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 солідарно, в рівних частках, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 920223 гривні 99 коп. боргу за кредитним договором та договором поруки від 05.05.2008 року та судові витрати в сумі 2823 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього суми заборгованості, посилаючись на, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що за кредитним договором №851-100/ФК-08 від 05 травня 2008 року він поручився перед кредитором за виконанням боржником ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення кредиту в сумі 530 грн. 25 коп., натомість суд в порушення вимог ч.2 ст. 559 ЦК України стягнув з нього значно більшу суму. Крім того, апелянт наголошував на припиненні договору поруки в порядку ст. 559 ЦК України у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає з таких підстав.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику-грошові кошти у такій саме сумі , що були передані йому у строк та в порядку, який встановлено договором.

Положеннями ст. 554 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 549 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання він повинен сплатити кредитору неустойку(штраф, пеню).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання боржник повинен сплатити кредитору неустойку та відшкодувати збитки.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є позивач, ПАТ «Дельта Банк», та відповідачем ОСОБА_3 05 травня 2008 року було укладено кредитний договір № 850-100/ФК-08 про надання йому в борг 681750 грн. кредитних коштів під 12,2% річних до 29.04.2033 року для придбання нерухомості. Грошові кошти були передані на умовах, визначених договором.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_2 05 травня 2008 року було укладено договір поруки № 850-100/Zфпор-08, відповідно до умов якого названий відповідач зобов'язався відповідати перед позикодавцем у повному обсязі у випадку невиконання умов кредитного договору позичальником, тобто відповідачі виступають як солідарні боржники перед позивачем.

Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України, п.п.2.1,2.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, несе солідарну відповідальність з боржником по кредитному договору.

Відповідачі не виконують умов кредитного договору та договору поруки, заборгували позивачам 920223,90 грн., з яких 681750 грн. - неповернених коштів кредиту, 211886,04 грн. відсотків за користування кредитом та 26587,95 грн. суми комісії за ведення кредиту.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідачі не виконують вимоги кредитного договору та договору поруки, а тому з них на користь банку слід стягнути вказану заборгованість.

Такий висновок суду є правильним та таким, що відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що він поручався перед кредитором лише за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором №851-100/ФК-08 від 05 травня 2008 року спростовуються матеріалами справи, а саме договором поруки №850-100/Zфпор-08 згідно умов якого ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання боржником ОСОБА_3 зобов'язань за договором №851-100/ФК-08 від 05 травня 2008 року в сумі 681750 грн. (а.с.17)

Будь-яких доказів на спростування презумпції цього чинності цього договору поруки ОСОБА_4 не надав, тому суд першої інстанції вірно виходив із наявності договірних відносин між банком та ОСОБА_4 як поручителем за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3

Встановлено, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 15 листопада 20111 року виникла загальна заборгованість у розмірі 920223 грн. 99 коп.

30 листопада 2011 року у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором банк надіслали на адресу позичальника та поручителя ОСОБА_5 письмові вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів (а. с. 25-27, ) отже, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 10 договору поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов»язань по кредитному договору боржником або поручителем.

Із матеріалів справи вбачається , що вимогу банку про дострокове повернення кредиту та процентів ОСОБА_5 направлена з а адресою, вказаною у договорі поруки, 2 листопада 2011 року ( а.с.27), а з позовом банк звернувся про солідарне стягнення кредитної заборгованості 19 грудня 2011 року , про що свідчить поштовий штемпель на конверті ( а.с.36) тобто в межах шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З огляду на зазначене висновки суду про солідарне стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором відповідають вимогам закону, оскільки даних про припинення договору поруки з будь-яких підстав матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про припинення договору поруки в порядку ст. 559 ЦК України у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам закону, оскільки позивач, змінивши дату виконання зобов'язань за договором на 30 листопада 2011 року, звернувся до суду з позовом в межах шестимісячного строку, що передбачений ст. 559 ЦК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи представника відповідача ОСОБА_5, висловлені ним у суді апеляційної інстанції про невірність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором,колегія суддів не бере до уваги, оскільки ці обставини не зазначались апелянтом в доводах апеляційної скарги, а також апелянтом не надано жодного доказу на спростування розрахунку, наданого позивачем.

Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :