Справа № 359/6653/15-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/1559/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 26 18.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперській Т.Ц.

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних у розмірі 32 514,70 грн.

Позов мотивував тим, що відповідач взяв у нього в борг кошти в сумі 24 000 грн.

15 серпня 2012 року відповідач повернув частину позики в розмірі 3 000 грн., а решту позики в розмірі 21 000 грн. зобов'язався повернути 15 вересня 2012 року, проте взяте на себе зобов»язання виконав частково, повернувши частину боргу в сумі 4 000 грн., а залишок боргу у сумі 17 000 грн. відповідачем не повернуто. З урахуванням викладеного просив стягнути з відповідача борг за договором позики у сумі 17 000 грн. із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 17 000 грн., 3% річних в розмірі 1 648,77 грн., індекс інфляції в розмірі 13 217,68 грн., а всього 31 866,45 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у зв'язку із неповерненням до 15 вересня 2012 року позичених коштів у сумі 17000 гривень. відповідач порушив права позивача, передбачені ст.ст. 625, 1046, 1049 ЦК України, які підлягають захисту, а тому на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 за період з 15 вересня 2012 року до дня ухвалення рішення суду необхідно стягнути борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми.

Такі висновки суду є правильними, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 24 000 грн.

15 серпня 2012 року ОСОБА_2 повернув позивачу частину позики в розмірі 3 000 грн. та зобов'язався повернути решту позики 15 вересня 2012 року, про що власноручно склав розписку (а.с. 5).

Щомісячними платежами до 15 вересня 2012 року відповідач повернув позивачу ще 4 000 грн.

12 листопада 2012 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію (вимогу про повернення позики), в якій він просив повернути всю суму боргу у розмірі 17 000 грн. в строк до 01 грудня 2012 року (а.с. 6).

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 17 000 грн.

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету та правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, положень ст..ст.1046, 1049,625 ЦК України суд прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Та обставина, що у борговій розписці позичальника не вказана дата отримання ним від ОСОБА_4 грошових коштів у позику не свідчить про неукладення між сторонами договору позики, оскільки позичальник у розписці зазначив, що він бере у позивача грошові кошти в позику та зазначає дату виконання ним свого зобов»язання - 15 вересня 2012 року.

Крім того, наявність у позивача боргового документу - розписки підтверджує факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов»язань по поверненню позики, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Обгрунтованими є також висновки суду про стягнення з відповідача коштів з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 15 вересня 2012 року по 9 грудня 2015 року - день ухвалення рішення, так як відповідач як боржник прострочив виконання ним грошового зобов'язання в обумовлений договором строк, а позивач як кредитор у зобов'язанні пред»явив відповідну вимогу.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що між сторонами у справі були інші договірні відносини, не договір позики, а договір про сумісну діяльність підлягають відхиленню, оскільки належними і допустимими доказами не підтверджені.

Так, відповідно до ст..1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно із ч.1 ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

За змістом вказаних вимог закону відповідачем не доведено укладення між сторонами спору договору про спільну діяльність.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків суду і не впливають на законність ухваленого рішення.

За змістом ст..307 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не наділений повноваженнями на скасування рішення суду першої інстанції із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: