Унікальний номер справи 333/5296/15-ц
Номер провадження 2/333/99/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

м. Запоріжжя 1 лютого 2016 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя Фунжий О.А., при секретарі Лященко В.А., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_3 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_7, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним право власності на ? частину житлового будинку № 41/21 по вул. Батарейній/Алапаєвській в м. Запоріжжі, в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана частина житлового будинку належала ОСОБА_8, який помер 8 червня 1994 р., заповіту не залишив. Після його смерті спадщину прийняли дружина померлого ОСОБА_9 та син ОСОБА_10, які постійно мешкали у спірному будинку разом із спадкодавцем, але в нотаріальну контору із заявою про прийняти спадщину, видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались. 15 жовтня 2001 р. ОСОБА_9 померла, заповіту не залишила. Після її смерті спадщину прийняв син ОСОБА_10, який постійно мешкав у спірному будинку разом із спадкодавцем, але в нотаріальну контору із заявою про прийняти спадщину, видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався. 23 грудня 2014 р. ОСОБА_10 помер, залишивши заповіт, яким усе своє майно заповідав позивачеві. У встановлений законодавством строк позивач звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірну частину будинку. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10

Представник позивача в судовому засідання підтвердила позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову.

Представник відповідача позов визнала, в судовому засіданні пояснила, що оскільки заповіт, залишений ОСОБА_10, не визнано недійсним, позивач вправі успадкувати спірне майно.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 з позовом не погодились, в судовому засіданні пояснили, що є дітьми померлого ОСОБА_10 Вони вважають, що батько не міг залишити заповіт на сторонню особу, якою є позивач ОСОБА_3, однак заповіт не оспорювали.

Третя особа ОСОБА_6 з позовом не погодились, в судовому засіданні пояснила, що є власником другої половини будинку, також вважає, що ОСОБА_10 не міг залишити заповіт на сторонню особу.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7 з позовом погодились, в судовому засіданні пояснила, що 11 грудня 2014 р. вона посвідчила заповіт, яким ОСОБА_10 заповідав усе своє майно ОСОБА_3 Під час посвідчення заповіту вона переконалась у дієздатності ОСОБА_10, розяснила йому умови укладання та правові наслідки посвідчення заповіту, положення законодавства. ОСОБА_10 самостійно прочитав заповіт, погодився з ним своїм підписом.

Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору на право побудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою від 4 серпня 1954 р., висновку про реєстрацію будинку, виданого 12 травня 1982 р. Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, право власності на ? частину житлового будинку № 41/21 по вул. Батарейній/Алапаєвській в м. Запоріжжі зареєстровано за ОСОБА_8. (а.с. 9, 113-114)

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2011 р. інша частина того ж будинку належить ОСОБА_6. (а.с. 106)

8 червня 1994 р. ОСОБА_8 помер (а.с. 22), в звязку з чим відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР, який діяв на той час, відкрилась спадщина, до складу якої увійшла вказана частина будинку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 при житті заповіту не залишив (а.с. 70), в звязку з чим спадщина здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР були дружина померлого ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 (а.с. 20, 21, 107), які постійно мешкали у спірному будинку разом із спадкодавцем (а.с. 30, 117-зв., 118), але в нотаріальну контору із заявою про прийняти спадщину, видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались.

У відповідності зі ст. 548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спадкоємці першої черги ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на день смерті спадкодавця мешкали у спірному будинку, вони у відповідності зі ст. 549 ЦК Української РСР вважаються такими, що прийняли спадщину, в звязку з чим згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР їм належало по ? частині спірного домобудування.

15 жовтня 2001 р. ОСОБА_9 померла (а.с. 86), в звязку з чим відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР, який діяв на той час, відкрилась спадщина, до складу якої увійшла ? частина спірного будинку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 при житті заповіту не залишила (а.с. 85-зв.), в звязку з чим спадщина здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР після смерті ОСОБА_9 були діти померлої ОСОБА_10 та ОСОБА_11. (а.с. 21, 87-88)

У відповідності зі ст. 548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що спадкоємці першої черги ОСОБА_11 у встановлений законом строк звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (а.с. 85), ОСОБА_10 на день смерті спадкодавця мешкав у спірному будинку (а.с. 33), тому вони у відповідності зі ст. 549 ЦК Української РСР вважаються такими, що прийняли спадщину, в звязку з чим згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР їм належало по 1/8 частині спірного домобудування.

Таким чином, після смерті ОСОБА_9, яка настала 15 жовтня 2001 р., ОСОБА_10 став власником 3/8 частини спірного будинку (1/4 + 1/8), а ОСОБА_11 1/8 частини.

23 грудня 2014 р. ОСОБА_10 помер (а.с. 21), в звязку з чим у відповідності зі ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 3/8 частини спірного будинку.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В судовому засіданні встановлено, що 11 грудня 2014 р. ОСОБА_10 залишив заповіт, яким усе своє майно заповідав ОСОБА_3. (а.с. 12)

Згідно зі ст. 1223 ч.1 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, на користь якого спадкодавець залишив заповіт, у встановлений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщину (а.с. 51), тому відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

7 липня 2015 р. позивач звернувся в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. (а.с. 66)

Постановою нотаріуса від 7 липня 2015 р. у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 відмовлено, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірну частину будинку. (а.с. 67)

Згідно розясненням, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_10 при житті успадкував 3/8 частини спірного будинку, залишив заповіт, яким усе своє майно заповідав ОСОБА_3, котрий у відповідності до діючого законодавства прийняв спадщину, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 3/8 частини вказаного будинку в порядку спадкування за заповітом, частково задовольнивши позов.

Задовольнити повністю позов ОСОБА_3 про визнання за ним право власності на 1/2 частину вказаного будинку, суд не може, оскільки в судовому засіданні встановлено, що 1/8 частина спірного будинку належить ОСОБА_11, яка успадкувала цю частину будинку після смерті матері ОСОБА_9

Заперечення третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_10 не міг залишити заповіту ОСОБА_3, суд не приймає до уваги, оскільки вказаний заповіт недійсним не визнано, що виключає спадкування зазначеними особами за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 3/8 частини житлового будинку № 41/21 по вул. Батарейній/Алапаєвській в м. Запоріжжі, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, яка настала 23 грудня 2014 р.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А.Фунжий