Справа №487/5659/14-ц 26.01.2016 26.01.2016 26.01.2016
Провадження №22-ц/784/194/16
Справа № 487/5659/14-ц Головуючий першої інстанції: Агєєва Л.І.
Провадження № 22-ц/784/194/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.,

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 10 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконував, виникла заборгованість, яка станом на 15 квітня 2014 року складає в загальному розмірі 16646 грн. 70 коп., з яких 2467 грн. 14 коп. - заборгованість за кредитом та 14179 грн. 56 коп. - відсотки за користування кредитом.

Також позивач вказував, що 17 липня 2008 року постановлено судовий наказ про стягнення з відповідача на його користь 3 876 грн. Отже, залишок не стягнутої судом заборгованості становить 12796 грн. 89 коп.

Крім того, в зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо строків погашення кредитної заборгованості Банк нарахував до сплати відповідачу 500 грн. фіксованої частини штрафу та 638 грн. 49 коп. процентної складової штрафу.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість в загальному розмірі 13 908грн. 38коп.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 вересня 2014 року позов задоволено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. На думку апелянта, суд безпідставно не врахував наявність судового наказу, яким з нього стягнута заборгованість, а також пропуск Банком позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_2 від 10 серпня 2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (яке згодом було перейменоване у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») був відкритий картковий рахунок, на якій встановлено кредитний ліміт в розмірі 3300 грн., строк дії якого відповідає строку дії картки. За користування кредитом відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати відсотки за базовою ставкою 4% в місяць на залишок заборгованості. Погашення заборгованості відбувається щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми витрат. Зі змісту зазначеної заяви також вбачається, що ОСОБА_2 ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банка, що є складовими частинами укладеного сторонами договору про надання банківських послуг. (а.с.7).

На виконання вищевказаних умов договору позивач передав відповідачу кредитну картку і той користувався кредитними коштами, що відповідачем не заперечувалось.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконав свої зобовязання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, яка підлягає стягненню з боржника.

Проте, повністю погодитись із таким висновком суду не можна.

Згідно наданих Банком виписки з особового рахунку та розрахунку заборгованості ОСОБА_2 в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач з листопада 2007 року неналежним чином виконує обов'язки по погашенню кредиту та процентів, у зв'язку з чим Банк в червні 2008 року звернувся із заявою про видачу судового наказу. Судовим наказом судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2006 року з відповідача на користь Банку було стягнуто 3876грн.81коп. заборгованості за договором станом на 25 травня 2008 року, з яких 2592грн. 95коп. заборгованість за кредитом, 1283грн. 86коп. заборгованість по процентам (а.с. 4.). Постановою державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції від 17.09.2008р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового наказу (а.с. 35).

Як вбачається із уточнених банківських розрахунків заборгованості ОСОБА_2, судовим наказом від 17 червня 2006 року з відповідача на користь Банку була стягнута вся заборгованість за тілом кредиту. Між тим, у зв'язку із невиконанням судового наказу за період з 25 травня 2008 року станом на 15 квітня 2014 року утворилась заборгованість: за процентами за користування кредитом в загальному розмірі - 12829грн.11коп. (а.с. 104-105, 166-167).

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже з боржника підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами та штраф за порушення виконання грошових зобов'язань.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1206 цс 15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Укладеним сторонами договором передбачена погашення заборгованості щомісячними платежами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, аналізуючи умови укладеного сторонами договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що перебіг строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, який співпадає з кінцевим строком дії платіжної картки.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У матеріалах справи відсутні докази наявності укладеного сторонами у письмовій формі договору про збільшення позовної давності.

Відповідно до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається: вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1), а, крім того, у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 2). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача вбачається, що порушення ОСОБА_2 строків сплати періодичних платежів почалось з листопада 2007 року. Згідно вимог ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України звернення Банку в червні 2008 року до суду із заявою про видачу судового наказу перервало перебіг позовної давності. У свою чергу, Банк звернувся до суду з даним позовом 19 травня 2014 року (а.с. 160-165) .

З матеріалів справи вбачається, що копія позовної заяви ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», ухвала про відкриття провадження у справі та виклик у судове засідання не були отримані відповідачем (а.с. 23), тому тільки у заяві про перегляд заочного рішення суду ОСОБА_2 було зазначено про застосування позовної давності (а.с. 30-31).

Враховуючи викладені обставини та вищезазначені вимоги закону, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем пропущена позовна давність щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом за період з червня 2008 року до 19 травня 2011 року, а тому у задоволенні даних вимог ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» за вказаний період необхідно відмовити згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України.

При цьому сплачені Банку відповідачем 17.08.2011 року 868грн.60коп. не свідчать про переривання перебігу позовної давності в зв'язку із вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, оскільки зазначені кошти були сплачені ОСОБА_2 на виконання судового наказу, а не на сплату заборгованості, що утворилась за період після 25 травня 2008 року.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом за період з 19 травня 2011 року по 15 квітня 2014 року (у межах позовних вимог) - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Пунктом 5.10. Правил користування платіжною карткою передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по любому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 30 днів, останній зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250грн. + 5% від суми позову (а.с. 96-101).

Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

При цьому, розмір штрафу, визначений як процентна складова (5 % від суми позову ) пов'язується не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення понад певний строк), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає самій сутності та правовій природі штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання. Тому колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення штрафу лише в сумі 250 грн.

За таких обставин, відповідно до ст.ст. 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 5533грн.40коп. та штраф в розмірі 250грн.00коп., а всього - 5783грн. 40коп.

Оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, не звернувши належної уваги на те, що судовим наказом від 17 червня 2006 року з відповідача на користь Банку була стягнута вся заборгованість за тілом кредиту, не перевіривши наданого Банком розрахунку заборгованості та не давши йому належної оцінки, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду в частині розміру суми кредитної заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, підлягає зміні.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 вересня 2014 року в частині розміру суми кредитної заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 5533грн.40коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 250грн.00коп. штрафу, а всього - 5783грн. 40коп. (п'ять тисяч сімсот вісімдесят три гривні сорок копійок).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.С. Довжук

З.Л. Шолох