провадження 2/638/836/16
19 квітня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого Грищенко І. О.
за участю секретаря Самогньозд О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4, який діє на підставі договору на надання правової допомоги від 16.09.2015 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 810, виданого на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури від 21 жовтня 2010 року № 17, вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов на тих підставах, що в ньому викладені, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.
У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.
Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_5 померла 04 лютого 2004 року у віці 61 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 04.02.2004 р. зроблено запис за № 430. Причина смерті: двобічна тотальна плевропневмонія, місце смерті місто Харків, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.02.2004 р. 1 ВЛ № 438277, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 4 2 Харківського обласного управління юстиції
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2014 р. по справі № 640/20977/13 Ц, номер провадження 2/640/598/14 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та стягнення боргу задоволений частково. Вирішено усунути ОСОБА_1 (і. н. НОМЕР_1) перешкоди у користуванні власністю квартирою № 71 в буд. 203 по вул. Дружби Народів в м. Харкові, виселивши ОСОБА_2 (і. н. НОМЕР_2) з квартири АДРЕСА_1. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 (і. н. НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (і. н. НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп., витрати за складання позову в розмірі 250 (двісті пятдесят) гривень, а всього 493 (чотириста девяносто три) гривні 60 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 05.06.2014 р. По справі № 640/20977/13 Ц, номер провадження 22ц/790/3857/14 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року змінено. Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованої орендної плати задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) 5826,13 грн. на відшкодування збитків та 800 грн. судових витрат на дослідження фахівцем оцінювачем. В решті в цій частині рішення залишено без змін.

На рішення апеляційного суду Харківської області від 05.06.2014 р. по цивільній справі № 640/20977/13 Ц, провадження номер 22ц/790/3857/14 ОСОБА_2 подана касаційна скарга, в якій він зазначає: «Я знал, что у ОСОБА_3 нездоровая психическая наследственность (по лини матери) и надеялся на то, что со временем он «придет в себя» и все благополучно разрешиться, но, к сожалению, я ошибся».

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.2014 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення апеляційного суду Харківської області від 05 червня 2014 року скасовано, рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року залишено в силі.

В медичній довідці про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія 12 ЯЯЦ № 833687, яка видана комунальним закладом охорони здоровя «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» зазначається, що ОСОБА_1, 28.04.1970 р. н., 05.05.2015 р. проведений огляд, за результатами якого психіатричні протипоказання до провадження зберігання зброї не має; психіатричних протипоказань до виконання обовязків, повязаних з носінням зброї немає.

В сертифікаті про проходження профілактичного наркологічного огляду серія 12 ЯЯХ № 431762, який виданий комунальним закладом охорони здоровя «Обласний наркологічний диспансер» зазначається, що ОСОБА_1 пройшов огляд 08.05.2015 р., наркологічних протипоказань до провадження придбання, зберігання, користування зброєю не виявлено.

Відповідно до Конституції України та ст. ст. 270, 275, 297 ЦК України фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, так і право на захист свого особистого немайнового права.

У ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (п. 1 ст. 17).

В ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Таким чином, кожному громадянину гарантовано право за судовий захист особистих немайнових прав, які визнаються в державі найвищою соціальною цінністю та підлягають захисту у порядку, визначеному ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України.

В своїй касаційній скарзі, яка подана на рішення апеляційного суду Харківської області від 05.06.2014 р. по цивільній справі № 640/20977/13 Ц, провадження номер 22ц/790/3857/14 ОСОБА_2 зазначає: «Я знал, что у ОСОБА_3 нездоровая психическая наследственность (по лини матери) и надеялся на то, что со временем он «придет в себя» и все благополучно разрешиться, но, к сожалению, я ошибся».

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до абзацу 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою предявленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657 XII інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім субєктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657 XII ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Поширена ОСОБА_2 інформація про позивача: «ОСОБА_3 нездоровая психическая наследственность (по лини матери) …» є недостовірною, оскільки ОСОБА_1 надав суду сертифікат про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія 12ЯЯЦ № 833687 від 05.05.2015 р., відповідно до якого у ОСОБА_1 не виявлені психіатричні протипоказання до провадження зберігання зброї; психіатричних протипоказань до виконання обовязків, повязаних з носінням зброї немає. Інформація була поширена в касаційній скарзі, поданій у цивільній справі про виселення та стягнення боргу, і ця інформація не була визначена підставою предявленого позову і не стосувалася його предмета, не була доказом у справі, не стосувалася предмету доказування, а так само не була предметом апеляційного чи касаційного перегляду, дана інформація жодним чином не стосувалася виселення та стягнення боргу, за своєю суттю є образливою, тобто поширена інформація порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1

Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Позивач просить суд зобовязати ОСОБА_2 вибачитися перед ним, ці вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. ст. 16, 277 ЦК України не передбачено примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації, суд не має права зобовязувати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо заборони у подальшому ОСОБА_2 поширювати недостовірну інформацію щодо нього та його родичів, оскільки в розумінні положень ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, тобто захист прав позивач в таких спосіб є по суті рішенням про усунення можливих порушень у майбутньому, а даних про такі порушення у суду немає і не може бути, оскільки ці події ще не відбулися.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, а також з врахуванням положень Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню підлягають такі питання: наявність такої шкоди; протиправність дій особи, яка його завдала; наявність причинного звязку між завданою шкодою та протиправними діями; наявність вини особи, яка завдала шкоду, засади справедливості, добросовісності та розумності, а розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

Враховуючи, що відповідач поширив відносно позивача недостовірну, образливу інформацію, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, тому суд вважає вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, суд зменшує розмір моральної шкоди з 10000,00 грн. до 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Одночасно з відповідача ОСОБА_2 у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 14, 60, 88, 209, 212 215, 224 226 ЦПК України , ст. ст. 3, 21, 28, 32 Конституції України; Законом України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657 XII; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»; ст. ст. 15, 16, 270, 275, 277, 297 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 в своїй касаційній скарзі, поданій на рішення апеляційного суду Харківської області від 05.06.2014 року по цивільній справі № 640/20977/13 Ц, провадження номер 22ц/790/3857/14 наступного змісту: «Я знал, что у ОСОБА_3 нездоровая психическая наследственность (по лини матери) и надеялся на то, что со временем он «придет в себя» и все благополучно разрешиться, но, к сожалению, я ошибся».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. (пять тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Грищенко І.О.