Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/9626/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження № 22-ц/778/887/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у шлюбі з відповідачем з 1996 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2014 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій також зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та діти.

ОСОБА_3 постійно провокувала сварки, з квітня 2014 року змінила замки, у зв'язку з чим він не мав можливості користуватися квартирою.

На підставі зазначеного просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення; зобов'язати ОСОБА_3 усунути та не чинити йому перешкоди у користуванні житловими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2015 року позов задоволено частково. Усунено перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні права користування шляхом зобов'язання ОСОБА_3 не чинить перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що з 18 квітня 2013 року ОСОБА_4 добровільно виселився з квартири та з цього часу не намагався вселитися в спірну квартиру, доказів існування перешкод у користуванні квартирою не надано, судове рішення виходить за межі позовних вимог..

На підставі зазначеного просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, право на участь у судовому засіданні не використали.

Повістка про виклик до суду вручена представнику ОСОБА_4 20,01.2016 р. і у відповідності до вимог ч.5 ст.76 ЦПК України вручення с3удової повістки представникові особи, яке бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Причини неявки ОСОБА_4 не повідомив.

ОСОБА_3 та її адвокату повістки вручені 20.01.2016 р. (а.с. 64-65). Від ОСОБА_3 та її адвоката надійшла заява про відкладення розгляду справи, проте в заяві не наведені конкретні факти та не надані докази,які б свідчили про об'єктивну неможливість явки в дане судове засідання з урахуванням завчасного вручення повісток.

Відповідно до змісту ст. 305 ЦПК України до повноважень апеляційного суду належить визначення поважності неявки до суду.

Колегія суддів, керуючись ст. 305 ЦПК України, визнала клопотання про відкладання розгляду справи таким, що не підлягає задоволенню, та відсутність процесуальних перешкод для розгляду справи і перевірки рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи без участі сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судове рішення відповідає вимогам ст.213,214 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

При цьому, права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що право власності на спірну жилу квартиру зареєстровано за ОСОБА_4, він зареєстрований у даній квартирі, тому у зв'язку з порушенням відповідачем права позивача на користування цим майном наявні правові підстави для вселення його у квартиру.

Фактичні обставини встановлені судом повно та об'єктивно, підтверджуються матеріалами справи, спір вирішено у відповідності до вимог матеріального права, які регулюють правовідносини сторін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що не доведено, що позивачу чиняться перешкоди в користуванні квартирою, оскільки він добровільно припинив в ній проживати.

Проте зазначені доводи не спростовують правильність висновків суду.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає про відсутність у позивача ключів від квартири, що вже свідчить про об'єктивно існуючі перешкоди для позивача у вільному доступі для квартири та користування квартирою.

Наявність спору щодо поділу майна та перебування на розгляді у суді справи про поділ майна подружжя не перешкоджало суду розглядати даний позов. На час звернення ОСОБА_4 з позовом та на час прийняття рішення про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення питання про припинення права власності ОСОБА_4 на квартиру та права на проживання не вирішувалося, він є власником і має право на судовий захист.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Отже, суд обґрунтовано визнав, що відсутні правові підстави для відмови позивачу у вселенні в квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог спростовуються змістом заявлених позовних вимог та наведеними у рішенні мотивами з цього питання, обраний спосіб захисту відповідає характеру спірних правовідносин.

Апеляційна скарга не містить доводів про порушення норм матеріального чи процесуально права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: