АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідачів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 17 жовтня 2014 року у м. Дніпропетровську на перехресті вул. Панікахи та Запорізьке шосе, відбулась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, що належить ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 з причепом ПВА 2 державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

19 листопада 2014 року постановою Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні даної ДТП.

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_3 зареєстрована у ПАТ «СК Країна », згідно полісів АІ/0416955 (забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21043 державний номер НОМЕР_4) та АС/5293816 (забезпечений транспортний засіб причіп ПВА -2 державний номер НОМЕР_3), ліміт відповідальності, за шкоду спричинену майну, згідно умов Закону, складає 50 000 грн.

ДТП сталося в період дії вказаних полісів, тому на виконання вимог ст. ст. 33, 33-1, 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та надавав усі документи.

28 листопада 2014 року позивачем було надано заяву на виплату страхового відшкодування.

09 грудня 2014р року позивач звернувся до експерта автотоварознавця про проведення автотоварознавчої експертизи. Згідно висновку експерта № 0912/14/14 розмір матеріальної шкоди завданий ПЕЖО державний номер НОМЕР_5 складає 30 560,69 грн. та втрата товарної вартості автомобіля 1 384,45 грн.

09 лютого 2015 року ПАТ «СК «Країна» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 15 477,42 грн., однак виплаченої суми не вистачило для ремонту автомобіля. Тому позивачем було замовлено додатковий висновок автотоварознавчого дослідження № 1903/15/15 від 18 березня 2015 року та перераховано суму збитку, яка склала 45 729,96 грн. та втрата товарної вартості автомобіля 2 497,03 грн.

03 лютого та 31 березня 2015 року позивачем на адресу страхової компанії було надіслано заяву з проханням доплати страхового відшкодування, однак страхова не здійснила доплату страхового відшкодування в звязку з чим позивач просив суд стягнути зі страхової компанії 30 252,54 грн. ( 45 729,96 грн. 15 477,42 грн. = 30 252,54 грн.)

Окрім того позивачу діями ОСОБА_3 було спричинено моральну шкоду яку він оцінює в 7 000 грн. та просив стягнути з ОСОБА_3 Також позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 300 грн. та втрату товарної вартості транспортного засобу в розмірі 2 497,03 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 30 252,54 грн. та судові витрати в розмірі 302,52

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 3 797,03 грн., моральну шкоду в розмірі 500 грн. та судові витрати 137,97 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК Країна», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення. яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 жовтня 2014 року у м. Дніпропетровську на перехресті вул. Панікахи та Запорізьке шосе, відбулась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, що належить ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 з причепом ПВА 2 державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

19 листопада 2014 року постановою Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУаП України.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 мав страховий поліс у ПАТ «СК Країна»: поліс АІ/0416955 (забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21043 державний номер НОМЕР_4) та поліс АС/5293816 (забезпечений транспортний засіб причіп ПВА -2 державний номер НОМЕР_3), ліміт відповідальності, за шкоду спричинену майну, згідно умов Закону, складає 50 000 грн.

28 листопада 2014 року позивачем було надано заяву до страхової компанії ПАТ «СК Країна» про виплату грошового відшкодування в порядку передбаченого Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначений у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну чи юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також змінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За правилами ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

09 грудня 2014р року позивач звернувся до експерта автотоварознавця про проведення автотоварознавчої експертизи. Згідно висновку експерта № 0912/14/14 розмір матеріальної шкоди завданий ПЕЖО державний номер НОМЕР_5 складає 30 560,69 грн. та втрата товарної вартості автомобіля 1 384,45 грн.

09 лютого 2015 року ПАТ «СК «Країна» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 15 477,42 грн.,

В березні 2015 року позивачем було додатково замовлено висновок автотоварознавчого дослідження № 1903/15/15 від 18 березня 2015 року та перераховано суму збитку, яка склала 45 729,96 грн. та втрата товарної вартості автомобіля 2 497,03 грн.

03 лютого та 31 березня 2015 року позивачем на адресу страхової компанії було надіслано заяву з проханням доплати страхового відшкодування, однак страхова не здійснила доплату страхового відшкодування.

Згідно ст. 29 Закону України, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.3 методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням зазначення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд виходив з того, що оскільки винними діями ОСОБА_3 повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортним засобом) позивачу було завдано матеріальної шкоди та прямих збитків, то вони підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Та оскільки ОСОБА_3 мав страховий поліс у ПАТ «СК «Країна» з лімітом відповідальності, за шкоду спричинену майну згідно умов Закону, у розмірі 50 000 грн., суд дійшов вірного висновку про стягнення з ПАТ «СК «Країна» страхове відшкодування в розмірі 30 252, 54 грн., що не перевищує розміру ліміту відповідальності страхової компанії.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «Країна» посилається на те, що висновок автотоварознавчого дослідження № 1903/15/15 складений експертом 18 березня 2015 року не може бути прийнятий страховиком при визначені збитку, оскільки він зроблений через шість місяців після настання страхового відшкодування.

Та згідно до ч. 2 п. 32 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру імовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.

Проте вказані посилання безпідставні, оскільки за змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість на відновлення пошкодженого автомобіля була підтверджена позивачем в судовому засіданні апеляційного суду шляхом надання оригіналів документів про такі витрати: актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на 45 735 грн., квитанціями про оплату за ремонт автомобіля ПЕЖО 207 на суму 54 735 грн.

Крім того, звіт № 10726 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ПЕЖО державний номер НОМЕР_5 наданий ПАТ «СК «Країна» не відповідає Методиці проведення товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фондом держмайна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Відповідно до п. 4.4 Методики у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається, у тому числі дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ; питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки); відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім'я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації.

У наданому відповідачем на підтвердження розміру майнової шкоди звіті про оцінку вартості матеріальної шкоди № 10726 така інформація відсутня.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та втрату товарної вартості автомобіля суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП, то з нього підлягають стягненню вказані витрати.

Стягуючи з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 500 грн. суд виходив того, що згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.

В цій частині рішення суду не оскаржується, тому на предмет законності та обґрунтованості судом апеляційної інстанції не переглядається.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_5