Справа № 466/9570/13 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/4006/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Копняк С.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору позики таким, що не породжує цивільно-правових зобов'язань,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору позики таким, що не породжує цивільно-правових зобов'язань - відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_4, який не брав участь у справі, але вважає, що оскаржуваним рішенням порушено його інтереси. В апеляційній скарзі зазначає, що він повинен був виступати у справі в якості третьої особи, оскільки він являється рідним сином ОСОБА_5, проживає з нею, спільно веде господарство. Вказує, що в порушення п.3 ст. 36 ЦПК України, ні судом ні іншими учасниками процесу жодним чином не повідомлено його про розгляд даної цивільної справи, що в свою чергу унеможливило подання останнім своїх пояснень, доводів, доказів з предмету доказування, а тому вважає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, через неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок процесуального порушення, оскільки важкі обставини, що були предметом доказування насправді існували та вплинули на написання спірної розписки.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким повністю задоволити позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору позики (розписки) такою, що написана під впливом тяжких обставин, визнання договору позики (розписки) не укладеною та визнання договору позики (розписки) такою, що не породжує цивільно-правових зобов'язань.

11 жовтня 2016 року ОСОБА_5 подала суду заяву про відмову від позову, у якій на підставі ст.ст. 306, 310 ЦПК України відмовляється від свого позову та просить скасувати рішення прийняті за результатом розгляду даної справи і постановити ухвалу якою закрити провадження у даній справі. В даній заяві ОСОБА_5 вказує, що розуміє усі наслідки такої відмови. (т.2 а.с. 18)

Окрім того, 01 листопада 2016 року апелянт - ОСОБА_4 подав суду заяву, у якій вказує, що заява ОСОБА_5 від 11 жовтня 2016 року підлягає до задоволення, а провадження у справі закрите зі скасуванням усіх судових рішень, прийнятих за результатами розгляду цивільної справи № 466/9570/13. Також просить розгляд даної справи провести без його участі.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 подав суду клопотання, у якому просить відкласти слухання справи, у зв'язку з його зайнятістю у судовому засіданні Франківського районного суду м. Львова у кримінальній справі, однак колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки представник не надав суду належних доказів в підтвердження даної обставини, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, які підтримали подану заяву, покликаючись на мотиви наведені в заяві, перевіривши заяву ОСОБА_5 про відмову від позову, колегія суддів вважає, що дана заява підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Скориставшись принципом диспозитивності, закріпленим у даній нормі права, ОСОБА_5 подала суду заяву про відмову від позову.

Частиною 1 ст.31 ЦПК України передбачено право позивача протягом усього часу розгляду справи відмовитися від позову.

Відповідно до ч.3 ст.174 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно до вимог п.3 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною 1 ст. 304 ЦПК України передбачено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 306 ЦПК України в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Згідно із ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 ЦПК України.

Підстав для відмови у задоволенні заяви позивачки не встановлено.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що відмову позивачки від позову слід прийняти, рішення суду якими такий спір вирішено відповідно слід скасувати, а провадження слід закрити.

Частиною 2 статті 318 ЦПК України передбачено, що залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Тому на підставі вищенаведеного та відповідно до ч.2 ст.318 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року слід скасувати.

Роз'яснити сторонам наслідки ч.3 ст. 206 ЦПК України, згідно якої, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що слід прийняти відмову від позову ОСОБА_5 та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року скасувати і закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору позики таким, що не породжує цивільно-правових зобов'язань.

На підставі викладеного та керуючись п.3 ч.1 ст. 205, ст.ст. 304, 305,ч.1 ст. 306, п.4 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 310, ст. ст. 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Прийняти відмову від позову ОСОБА_5.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді С.М. Копняк

Р.П. Цяцяк