Справа №133/3182/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

03.02.2016 року

головуючого судді Воронюк В.А.,

при секретарі Полонській Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Юрченко І.О.

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки адвоката Слободяного Є.П.,

представника відповідачки ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Козятин

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень та проценти за користування позикою в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, а також стягнути з відповідача на його користь понесені нею витрати по справі.

Свій позов мотивував тим, що 06 серпня 2015 року він позичив ОСОБА_3 кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень. На підтвердження укладеного договору позики відповідачка написала йому розписку. Відповідно до розписки ОСОБА_3 зобов'язалася повернути йому борг в тримісячний термін, тобто до 06 листопада 2015 року. У встановлений договором строк відповідачка борг йому не повернула. На день: його звернення до суду з позовною заявою сума заборгованості за позикою складає 4000,00 грн. У розписці зазначено, що у разі порушення зобов'язання щодо повернення боргу проценти кожного місяця будуть становити 1000 (одну тисячу) гривень. Таким чином, розмір процентів за договором позики складає 3000 (три тисячі) гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовільнити та пояснив, що він мав намір створити сім'ю з відповідачкою ОСОБА_3 Тому коли вона попросила позичити у нього гроші в розмірі 4000 грн на власні потреб, то він їй довірився та передав їй банківську картку по якій вона зняла з карткового рахунку готівку. Проте у них не склались сімейні відносини, він запропонував відповідачці повернути гроші, які вона у нього позичила. Але відповідачка повідомили, що у неї грошей немає , тому у серпні місяці на підтвердження отримання рошей написала розписку. В зазначеній розписці обумовили термін повернення грошей протягом трьох місяців, а в разі неповернення грошей в обумовлений строк, відповідачка зобовязувалась сплатити проценти у розмірі 1000 грн за кожний місяць.

Представник позивача Юрченко І.О. в судовому засіданні пояснила, що між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики на підтвердження чого відповідачка написала власноручно розписку. По договору позики відповідачка отримала чотири тисячі гривень, які зобовязувалась повернути протягом трьох місяців. В разі неповернення коштів у обумовлений в договорі позики строк, зобовязувалась сплатити проценти у розмірі одну тисячу гривень за кожен місяць прострочки. Оскільки відповідачка не виконала зобов'язання по договору позики, тому позивач з мушений звернутися до суду.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вони з позивачем мали намір створити сім'ю. Так як їй потрібні були гроші, вона попросила у позивача чотири тисячі гривень. Позивач дав їй банківську карточку , вона зняла гроші у банкоматі, а карточку йому повернула через брара позивача. Після цього у них не склались відносини, позивач примусив її написати розписку на підтвердження того, що вона взяла у нього гроші.

Представник відповідачки Слободяний Є.П. в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову, вважає, що у даному випадку не має місце позика, оскільки позивач добровільно надав карточку відповідачці на отримання грошей в банку , щоб вона розпорядилась ними як спільним майном подружжя. Відповідачка потратила зазначені гроші на придбання одягу для себе і своєї дитини.

Представник відповідачки ОСОБА_5 в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову, вважає, що позивач надав гроші відповідачці як майбутній дружині

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона проживає по сусідсту з позивачем. Точно дати не памятає, ОСОБА_3 в той день у неї робила манікюр. Після цього пішла до дому та через хвилин десять зателефонувала, щоб вона (ОСОБА_6 ) прийшла до неї. Коли вона піднялась у квартиру, то між позивачем та відповідачкою була розмова на підвищених тонах. ОСОБА_7 написала розписку та просила її підписатись на розписці як свідок , проте вона відмовилась. Зміст розписки вона не читала, але чула, що розписка була про повернення грошей. ОСОБА_1 ОСОБА_3 не погрожував та не залякував .

Суд, заслухавши пояснення позивача , представника позивача, відповідачку, представників відповідачки , свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв'язку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.08.2015 року між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений в письмовій формі договір позики на суму 4000 грн., на термін три місяці, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно відповідачкою (а.с.5) У разі неповернення зазначених кошті відповідачка зобов'язана була повернути проценти 1000грн за кожен місяць .

Дані правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань, що виникли між сторонами та відповідні їм фактичні обставини справи.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена в розписці дата вказує лише на день її складання, який може не співпадати з моментом передачі грошей.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного

мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, що випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що 06.08.2015 року між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений в письмовій формі договір позики на суму 4000 грн., на термін три місяці, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно відповідачкою (а.с.5)

Відповідно до Договору позики позичальник зобов'язаний повернути позику в повному обсязі після закінчення строку надання позики, в разі не повернення позики в строк на який надавалась позика позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування позикою в розмірі 1000 грн. за кожен місяць прострочення.

Ст. 1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Однак, як встановлено судом, в порушення наведених вище умов Договору та закону відповідач ОСОБА_3 не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання, не сплатила проценти за користування позикою за період з 06.11.2015 по 06.12.2015, з 06.12.2015 по 06.01.2016 року, з 06.01.2016 по 06.02.2016 року, а тому з відповідача відповідно підлягають стягненню: сума позики в розмірі 4000 грн., що та відсотки за користування коштами за наведений період у розмірі 3000 грн.

Суд не може взяти до уваги твердження представника відповідачки, що не мав місце договір позики, оскільки його твердження спростовуються зазначеними вище доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи те, що позов на користь позивача задовольняється в повному обсязі, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору у розмірі 487 грн 20 коп. та за надання юридичної допомоги у розмірі 500 грн..

Керуючись ст. 1046, ч.2 ст.1047, 1048, ч.1 ст. 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 208-209,212-214, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 4000 грн та проценти за користування позикою у розмірі 3000 грн, а всього 7000 грн ( сім тисяч грн ).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати судовогозбору у розмірі 487 грн 20 коп та 500 грн за надання юридичної допомоги.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом 10 днів після проголошення.

Суддя: підпис В.А.Воронюк

03.02.2016