Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2245/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

08.11.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Єгорової С.М.,

суддів: Дьомич Л.М., Фомічова С.Є.

із секретарем Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2016 року, у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування вказаної ухвали з підстав порушення судом норм процесуального права та постановлення нової ухвали про задоволення його заяви та накладення арешту на автомобіль.

Від ОСОБА_3 надійшло письмове заперечення проти доводів апеляційної скарги, в якому вона просить розглянути справу без її участі та залишити ухвалу суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи , перевіривши у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність ухвали суду першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у

справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у частині першій ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених у частині четвертій зазначеної вище статті.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції або її не вирішив суд першої інстанції.

Питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що

невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на автомобіль, що належить ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що будуть порушені права та інтереси останньої як власниці автомобіля, яка не є стороною і не бере участі у даній справі.

Колегія суддів вважає, що висновки суду обгрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, яка відповідає вимогам процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо стягнення коштів - компенсації за проданий ОСОБА_6 автомобіль, який належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя, відповідно до наданої відповідачем розписки.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову у визначений позивачем спосіб через невідповідність позовним вимогам та можливе порушення прав та інтересів іншої особи, теперішнього власника автомобіля, який не бере участі у даній справі.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на доказах та не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, ч.2 п. 1 ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: