Провадження № 2/734/10/16 Справа № 734/589/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 червня 2016 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Бараненко С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача та представника третіх осіб ОСОБА_2,

представника позивача та третіх осіб ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7,

представників відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9,

представника відповідача ОСОБА_10 РДА ОСОБА_11,

представника третьої особи відділу Держгеокадастру у ОСОБА_10 районі ОСОБА_12,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Козелецького району, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 РДА та ОСОБА_13 районної державної нотаріальної контори, треті особи: відділ Держгеокадастру у ОСОБА_10 районі, ОСОБА_6 ОСОБА_14 ОСОБА_15, про визнання недійсним та скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби ОСОБА_10 РУЮ, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання недійсним рішення IV сесії 23 скликання ОСОБА_4 сільської ради від 11 квітня 2001 року, про визнання недійсним державного акту та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи зокрема позов тим, що 03 червня 1997 року, за життя, ОСОБА_16 подарувала, а він, та його брат і сестра ОСОБА_17 і ОСОБА_14, прийняли в дар жилий будинок літ. «А», цегляний, жилою площею 62,7 кв.м., веранда літ. «а», цегляна, з відповідними надвірними будівлями: сарай літ. «Б», цегляний, сарай літ. «В», деревяний, погріб літ. «П», бетонний, огорожа № 1 3, металево деревяна, колодязь літ. «К», бетонні кільця, що знаходяться в с. Євминка, вул. Перемоги, 36.

При досягненні ними повноліття, дане домоволодіння, з надвірними будівлями було приватизовано, про що було видано свідоцтво про право власності серії ССТ № 830089 від 19 травня 2010 року на ОСОБА_2, ОСОБА_17 та ОСОБА_14 по 1/3 частки.

При оформленні права на спадщину, після смерті ОСОБА_16, він дізнався, що земельна ділянка, на якій знаходиться його нерухомість, передана у власність відповідачам ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

На підставі ч. 1 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Як розяснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27 квітня 2007 року і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Він вважаю, що після приватизації житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, спірна земельна ділянка перейшла у його власність як складова частина садиби, згідно до ст. 381 ч. 1 ЦК України, тому вона не може вважатися предметом спадкування відповідачами ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Однак, всупереч діючого законодавства, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, через державного нотаріуса ОСОБА_13 районної нотаріальної контори ОСОБА_18, оформили право на спадщину по заповіту.

Дане оформлення проводилось на підставі дублікату заповіту від 10 серпня 2011 року реєстровий № 54 посвідчено виконкомом ОСОБА_4 сільської ради 10 вересня 1996 року, зареєстровано в реєстрі № 36. Земельна ділянка площею 0,25 га в межах згідно плану, яка розташована в с. Євминка ОСОБА_4 сільської ради і передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV ЧН № 037688 виданого ОСОБА_4 сільською радою 28 серпня 2002 року і зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 320, кадастровий № :34:089:0001.

Як видно із копії заповіту, від 10 вересня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі № 36, який не відмінявся і не змінювався, ОСОБА_16 заповіла ОСОБА_6 та ОСОБА_7 все майно, що знаходиться в с. Євминка по вул. Перемоги, 36 а.

Згідно даних КП «Ніжинське МБТІ» домоволодіння за № 36 а с. Євминка Козелецького району належить ОСОБА_19, згідно договору купівлі продажу від 14 квітня 2005 року № 1012.

Яким чином державний нотаріус ОСОБА_18 оформила чужу власність на відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7?

Оскільки, їхнє право користування земельною ділянкою виникло відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377, 381 ЦК України і не було припинено, рішення IV сесії 23 скликання ОСОБА_4 сільської ради про передачу у приватну власність ОСОБА_16 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель прийнято незаконно. Тому державний акт серії IV ЧН № 037688 від 28 серпня 2002 року на ОСОБА_16 виданий безпідставно.

Згідно ст. 155 ч. 1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Рішеннями Верховного Суду України, прийнятими за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України. А саме, постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-169цс12, в якій Верховний Суд України послався на норму статті 155 ЗК України, згідно з якою, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належної їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ст. 158 ч. 2 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори…

Йому було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідача, оскільки був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх порушених прав. З вини відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 він був змушений понад 10 років їздити до нотаріуса, Держкомзему, БТІ і інших організаціях доказуючи свою правоту. Шукати кошти для залучення адвоката по справі. В результаті чого перебуває в дуже скрутному фінансовому і матеріальному становищі.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Завдану йому моральну шкоду він оцінює у 10 000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та надав відповідні письмові пояснення в яких виклав позицію сторони відповідачів.

Представник відповідача ОСОБА_10 РДА ОСОБА_11В.( даний відповідач був залучений замість відповідача по справі реєстраційної служби ОСОБА_10 РУЮ, так-як згідно листа Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області № 3-10/2253 від 12.05.2016 року з 01 травня 2016 року субєктами державної реєстрації, які здійснюють надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно і реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на території Козелецького району є ОСОБА_10 РДА) в судовому засіданні пояснив, що розгляд справи спочатку проводити не має необхідності, вони ніяких дій не вчиняли, рішення на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_13 районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, але надав суду письмове пояснення.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради в судове засідання під час розгляду справи по суті не зявився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі.

Треті особи ОСОБА_17 та ОСОБА_14 в судове засідання не зявились, але надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у ОСОБА_10 районі ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Заслухавши учасників процесу, показання свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні дав показння, що позивач є його рідним сином, а відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 племінниками. ОСОБА_21, яка є його матірю проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і їй видавались державні акти на землю саме на № 35. Йому було відомо, що вона подарувала будинок позивачу.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 053055 від 24 січня 2007 року виданого виконкомом ОСОБА_4 сільської ради Козелецького району Чернігівської області ОСОБА_16 померла 24.01.2007 року /а.с. 5 т.1/.

Згідно договору дарування серії ААК № 164967 від 03 червня 1997 року ОСОБА_16 подарувала ОСОБА_2, ОСОБА_14 та ОСОБА_17 жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Євминка Козелецького району Чернігівської області, вул. Премоги,36 /а.с. 3 т.1/.

Згідно витягу № 26163504 від 19.05.2010 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок за адресою Чернігівська область, Козелецький район с. Євминка вул. Перемоги, будинок 36 перебуває у приватній спільній частковій власності по 1/3 частки кожного, ОСОБА_2, ОСОБА_14 та ОСОБА_17 згідно договору дарування / 1002 03.06.1997/ /а.с. 4 т.1/.

Згідно копії заповіту від десятого вересня 1996 року зареєстрованого в реєстрі за номером 35 ОСОБА_16 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_17, ОСОБА_2 та ОСОБА_14 /а.с 6 т.1/.

Згідно копії заповіту від 10 вересня 1996 року зареєстрованого в реєстрі за номером 36 ОСОБА_22 все майно, що знаходиться в с. Євминка по вул. Перемоги 36-а і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті по даному адресу і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Згідно примітки секретаря сільської ради, заповіт не відмінявся та змінювався /а.с.7 т.1/.

Зі змісту вище вказаного заповіту, ОСОБА_16 заповіла відповідачам по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 все своє майно, що знаходиться в с. Євминка по вул. Перемоги 36-а.

Згідно копії дубліката заповіту від 10 вересня 1996 року (дублікат заповіту є світлокопіє, яка жодним чином не завірена та згідно вказаній в ньому інформації виданий 12 лютого 2009 року) ОСОБА_22 все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і на що вона за законом матиме право і взагалі все те, що буде належать їй на день смерті заповіла ОСОБА_6 та ОСОБА_7 /а.с. 42 т.1/.

Даний дублікат суд вважає не належним та недопустимим доказом, так-як він жодним чином не завірений, а є простою світлокопією, згідно інформації в ньому виданий 12 лютого 2009 року і його зміст суперечить змісту копію заповіту від 10 вересня 1996 року, що мається в матеріалах справи на аркуші 7 т.1, до якого суд відноситься, як до належного та допустимого доказу, так-як згідно його змісту він виготовлений раніше за дублікат та є завіреним. Крім того стороною відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не надано суду заповіту або його копії, що відповідала б змісту наданого ними дублікату заповіту, або доказів, чому вони не можуть надати заповіт або його копію.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2011 року ОСОБА_18 державний нотаріус ОСОБА_13 районної державної контори, посвідчено, що на підставі дублікату від 10.08.2011 року № 54 заповіту, посвідченого виконкомом ОСОБА_4 сільської ради 10 вересня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 36 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_16 є її онуки ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку земельної ділянки видано ОСОБА_6 /а.с. 45 т.1/.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2011 року ОСОБА_18 державний нотаріус ОСОБА_13 районної державної контори, посвідчено, що на підставі дублікату від 10.08.2011 року № 54 заповіту, посвідченого виконкомом ОСОБА_4 сільської ради 10 вересня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 36 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_16 є її онуки ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку земельної ділянки видано ОСОБА_7 /а.с. 46 т.1/.

У вище зазначених свідоцтвах про право на спадщину за заповітом нотаріус посилається на дублікат заповіту від 10.08.2011 року № 54 заповіту, посвідченого виконкомом ОСОБА_4 сільської ради 10 вересня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 36, але як було встановлено в судовому засіданні, у заповіті від 10 вересня 1996 року зареєстрованого в реєстрі за № 36 було зазначено конкретне майно, а саме в с. Євминка по вул. Перемоги 36-а і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті по даному адресу, а у вище вказаних свідоцтвах дана адреса відсутня. До того ж стороною відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було надано суду, як доказ, дублікат, заповіту № 54 від 10.08.2011 року або його копію.

Згідно довідки КП «Ніжинського МБТІ» від 22.05.2015 року згідно архівних даних будинок за адресою с. Євминка вул.. Перемоги, 36-а належить ОСОБА_19, згідно договору купівлі- продажу від 14.04.2005 року № 1012 /а.с.105 т.1/.

Згідно рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2015 року рішення Козелецького районного суду Чернігівськохобласті від 29 січня 2010 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до ОСОБА_4 сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити /а.с. 213-214 т.1/

Вище вказаним судовом рішенням, згідно мотивувальної частини будо відмовлено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в задоволенні позову до ОСОБА_4 сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, що за адресою, вул. Перемоги 36-А с. Євминка, так-як законним власником вказаного житлового будинку на час ухвалення Козелецьким районним судом рішення 29 вересня 2015 року був ОСОБА_19

Згідно витягу з рішення 14 сесії 23 скликання від 11 квітня 2001 року виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради безкоштовно передано у приватну власність ОСОБА_23 земельну ділянку розміром 0,25 га, яка знаходиться с. Євминка вул. Перемоги, 35 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель /а.с.141 т.1/.

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЧН № 037688 від 28 серпня 2002 року ОСОБА_16 є власником земельної ділянки площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель /а.с.10/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14529415 від 12.12.2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1-2680, виданий 14.12.2011, державним нотаріусом ОСОБА_13 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_18, внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 8999362. Власником ? частки є ОСОБА_7. Кадастровий номер :34:098:0001 /а.с. 47 т.1/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14529365 від 12.12.2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1-2680, виданий 14.12.2011, державним нотаріусом ОСОБА_13 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_18, внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 8999362. Власником ? частки є ОСОБА_6. Кадастровий номер :34:098:0001 /а.с. 48 т.1/.

Згідно ст. 373 ч.2 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ст. 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27 квітня 2007 року і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Згідно ст. 155 ч. 1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Аналізуючи в сукупності вище викладене суд остаточно приходить до висновку, що позовні вимоги зазначені в заяві про зміну позовних вимог (а.с. 211-212 т.1) підлягають частковому задоволенню, а саме позовні вимоги зазначені в пунктах 3- 10 прохальної частини заяви і погоджується з доводами сторони позивача та наданими ними доказами.

Що стосується позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/3 частину земельної ділянки, то дана позовна вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, в даному випадку передбачений інший порядок визнання права власності на земельну ділянку позивачем, і суд не вправі перебирати на себе повноваження інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також інших органів та посадових осіб, які мають право приймати відповідні рішення щодо визнання права власності на земельну ділянку за позивачем, тому в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про відшкодування завданих позивачу моральних збитків в сумі 10000 грн., так-як позивачем в судовому засіданні не надано доказів, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода і що вона дійсно йому була завдана відповідачами.

Суд не вбачає підстав у відмові в задоволенні позову у звязку зі сплином позовної давності, як про зазначала сторона відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі положення части 3 та 4 статті 267 ЦК України, так-як відповідно до досліджених в судовому засіданні витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 47,48 т.1/, рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) відносно відповідачів по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було прийнято реєстраційною службою ОСОБА_10 РУЮ 12.12.2013 року і саме з цього часу слід рахувати початок обчислення строків позовної давності тривалістю у три роки, як зазначено у ст. 257 ЦК України. Позивач звернувся до суду 13.03.2015 року, а отже не пропустив строки звернення до суду визначені Цивільним кодексом України. Також стороною вказаних відповідачів та їх представників не було надано суду доказів на підставі на яких судом було б відмовлено в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.. 19 Конституції України, ст. 215 ЦПК України, ст. 373,377, 378 ЦК України, ст. 120, 155 ЗК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Козелецького району, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_10 РДА та ОСОБА_13 районної державної нотаріальної контори, треті особи: відділ Держгеокадастру у ОСОБА_10 районі, ОСОБА_6 ОСОБА_14 ОСОБА_15, про визнання недійсним та скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби ОСОБА_10 РУЮ, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання недійсним рішення IV сесії 23 скликання ОСОБА_4 сільської ради від 11 квітня 2001 року, про визнання недійсним державного акту та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-2686 (спадкова справа № 652/2008), на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та розташованої в с. Євминка ОСОБА_4 сільської ради Козелецького району Чернігівської області на ОСОБА_6.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-2686 (спадкова справа № 652/2008), на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та розташованої в с. Євминка ОСОБА_4 сільської ради Козелецького району Чернігівської області на ОСОБА_7.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ОСОБА_10 РУЮ, індексійний номер 8999362 від 12 грудня 2013 року, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_6.

Скасувати Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ? частку земельної ділянки в с. Євминка Козелецького району Чернігівської області від 25 листопада 2013 року за ОСОБА_6 на земельну ділянку кадастровий номер :34:098:0001 площею 0,25 га в реєстраційній службі ОСОБА_10 РУЮ.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ОСОБА_10 РУЮ, індексійний номер 8999362 від 12 грудня 2013 року, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_7.

Скасувати Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ? частку земельної ділянки в с. Євминка Козелецького району Чернігівської області від 25 листопада 2013 року за ОСОБА_7 на земельну ділянку кадастровий номер :34:098:0001 площею 0,25 га в реєстраційній службі ОСОБА_10 РУЮ.

Визнати недійсним рішення IV сесії 23 скликання ОСОБА_4 сільської ради від 11 квітня 2001 року про передачу у приватну власність ОСОБА_16 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та розташованої в с. Євминка ОСОБА_4 сільської ради Козелецького району Чернігівської області.

Визнати недійсним Державний акт IV ЧН № 037688 від 28 серпня 2002 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га виданий на імя ОСОБА_16 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та розташованої в с. Євминка ОСОБА_4 сільської ради Козелецького району Чернігівської області та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 320, та скасувати дану реєстрацію.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд до апеляційного суду Чернігівської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: С.М. Бараненко