Справа № 755/546/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2016 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Савлук Т.В., вивчивши матеріали позовної зави ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на самочинне будівництво та зобов'язати вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Державної архітектурно-будівельної інспекції України Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в м. Києві, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на самочинне будівництво та зобов'язати вчинити певні дії .

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Державної архітектурно-будівельної інспекції України Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в м. Києві, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на самочинне будівництво та зобов'язати вчинити певні дії, в частині вимог, які пред'явлено до відповідача - Державної архітектурно-будівельної інспекції України Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в м. Києві.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (487,20 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6090,00 грн.).

Згідно положень ч.6 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно його долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремими платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Як роз'яснено у п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», що законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

У п.27 цієї Постанови зазначено, що судовий збір сплачується до територіальних органів Державної казначейської служби України; платники судового збору у платіжних документах на перерахування судового збору повинні в рядку «одержувач» зазначити найменування територіального органу державної казначейської служби України за місцем знаходження суду, який розглядає справу.

Якщо заявником не надано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) залишається без руху. При цьому у відповідній ухвалі суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

Разом з тим, при зверненні з позовом до суду представником позивачів ОСОБА_4 долучено оригінал квитанції про сплату судового збору від 25.12.2015 року в розмірі 6090,00 грн., де платником зазначено « ОСОБА_4», призначення платежу: «Судовий збір, за позовом Деснянський районний суд мста Києва», при цьому зазначено розрахунковий рахунок відкритий для сплати судового збору за подання позову до Деснянського районного суду міста Києва, що не може слугувати належним доказом сплати судового збору, оскільки при зверненні з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва судовий збір сплачується за наступними реквізитами: рахунок №0005, МФО №820019, відкритий в ГУ ДКСУ в м. Києва, отримувач УДКСУ у Дніпровському районі м. Києва.

Крім того, у ст.2 Закону України «Про судовий збір» визначено, що платником судового збору виступає особа (фізична або юридична), яка звертається до суду.

Виходячи зі змісту положень ст.2 Закону України «Про судовий збір», платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду, тобто Законом безпосередньо передбачено, що судовий збір сплачується саме позивачем при зверненні з позовом до суду, в той час представник позивача, діючи в межах повноважень, які визначені у довіреності, уповноважений вчиняти певні дії саме в інтересах позивача, що зумовлює зазначення у платіжному документі як платника судового збору позивача у справі.

Виходячи з предмету спору, позивачами окремо заявлено вимоги щодо зобов'язання реєстраційної служби зареєструвати право власності на самовільно збудований будинок, однак позивачами не визначено повне найменування юридичної особи, яка має вчинити дії щодо реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна, та не включено дану особу до складу відповідачів, що унеможливлює вирішення питання щодо підвідомчості даного спору Дніпровському районному суду міста Києва, як місцевому загальному суду.

Як роз'яснено у п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статі 119 ЦПК передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина п'ята статі 119 ЦПК), не буде поданий у строк, установлений судом, визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 121 ЦПК) або залишення заяви без розгляду (пункт 8 частини першої статі 207 ЦПК).

За нормами ст.121 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено наслідки подання позовної заяви, що не відповідає вимогам ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 119, 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на самочинне будівництво та зобов'язати вчинити певні дії залишити без руху, про що повідомити позивачів та надати строк до „25" січня 2016 р. для виправлення вказаних недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачами ухвали суду.

Копію цієї ухвали направити для відома представнику позивача ОСОБА_4

Попереджаю, що у разі невиконання вимог суду щодо усунення вказаних недоліків, Ваша заява буде вважатись неподаною та підлягає поверненню.

С у д д я