РІШЕННЯ

Іменем України

31.10.2016 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді- Ванівського Ю.М.

при секретарі- Школьнікової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міського комунального підприємства «Лвівтеплоенерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення заборгованості, в якому, згідно з заявою про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на її користь 48339,25 грн. невиплаченої заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працювала у ОСОБА_2 міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго». Відповідно до наказу №311-к від 31.08.2007 року позивачка з 01.09.2007 року переведена у Теплоелектроцентраль №1 на посаду машиніста обхідника з турбінного устаткування третьої групи (розряду) котлотурбінного цеху. У звязку з скороченням штату працівників з 26.06.2015 року звільнена із займаної посади на підставі наказу №418-к від 26.06.2015 року. Однак, при цьому відповідачем заробітна плата не відповідала Закону України «Про державний бюджет України» зокрема: Наказом №186 від 21.07.2010 року встановлено з 01.07.2010 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду в розмірі 892,8 грн. (з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн.), натомість як в ст.. 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» мінімальна заробітна плата з 01.07.2010 року становить 888 грн.; Наказом №170 від 29.04.2013 року встановлено з 01.05.2013 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду в розмірі 1106,4 грн., натомість, як в ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2-13 року становила 1147 грн.; Наказом №176 від 30.04.2014 року встановлено з 01.05.2014 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду в розмірі 1152 грн. (з розрахунку мінімальної заробітної плати 960 грн.), натомість як в ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2914 рік», станом на травень мінімальна заробітна плата складала 1218 грн.; Наказом №264 від 27.06.2014 встановлено з 01.07.2014 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду в розмірі 1204,8 грн. (з розрахунку мінімальної заробітної плати 1004 грн.) натомість, як в ст.. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», станом на липень мінімальна заробітна плата складала 1218 грн. Оскільки, відповідач самовільно визначав мінімальну заробітну плату на підприємстві, що була нижчою від передбаченої Законом України «Про Державний бюджет України», а відтак нарахування та виплата заробітної лати проводилася неправильно із суттєвим її заниженням. Сума невиплаченої позивачці заробітної плати за період з січня 2-10 року по червень 2015 року, згідно проведеного розрахунку, становить 48 339,25 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені в позовній заяві, а також заяві про зменшення позовних вимог від 17.07.2016 року, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Від представника відповідача ОСОБА_2 міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» надійшов відзвив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що зазначені в позовній заяві накази «Про зміни в оплати праці працівників» від 21.07.2010 р. №186, від 23.04.2012 р. №150, від 29.04.2013 року №170, від 30.04.2014 року № 176 та 27.06.2014 року №264 є чинними, скасованими у встановленому порядку не були. Вказує, що ці накази належать до правових актів локального характеру, котрі місять норми права, які регулюють конкретні правовідносини, є обовязковими до застосування на підприємстві і видаються директором підприємства за погодженням з первинною профспілковою організацією. На виконання даних наказів відділом організації праці і заробітної плати ОСОБА_2 міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» формується тарифна сітка (схема посадових окладів) на основі тарифної ставки робітника І розряду, з урахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок за видами робіт та кваліфікаційних коефіцієнтів; розробляється штатний розклад із врахуванням нової схеми посадових окладів (тарифної сітки) та подається на погодження в Департамент житлового господарства та інфраструктури ОСОБА_2 міської ради; нараховується та виплачується заробітна плата в терміни, встановлені наказом, у відповідності до затвердженого штатного розкладу. Доведення до відома працівників змісту наказів здійснюється шляхом безпосереднього повідомлення керівниками структурних підрозділів (начальниками відділів, служб, лабораторій, цехів тощо) своїм підлеглим про їх прийняття та механізм впровадження в дію, а також шляхом розміщення примірників наказів на дошках оголошень. На виконання вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці при кожній виплаті заробітної плати підприємство повідомляє працівників, шляхом видачі розрахункових листків, про наступні дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Зазначав, що позивач була ознайомлена з наказами про зміни в оплаті праці працівників у вказаний вище спосіб, проте не оскаржила їх у встановлений законом тримісячний строк, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача надав аналогічні пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.09.2007 року по 26.06.2015 року працювала у ОСОБА_2 міському комунальному підприємстві «Львівеплоенерго» на посаді машиніста-обхідника з турбінного устаткування третьої групи котлотурбінного цеху, що стверджується трудовою книжкою, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника I розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Згідно з Тарифною частиною Регіональної угоди між ОСОБА_2 обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2010-2011 роки встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, колективним договором ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки, зокрема у додатку №3 Схема посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго», всавнолено коефіцієнт відповідно до займаної посади та присвоєного розряду 1,93.

Згідно з Тарифною частиною Територіальної угоди між ОСОБА_2 обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки встановлено, що оплата праці працівників підприємств житлово-комунального господарства області здійснюється із застосуванням вимог Тарифної частини. Встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

У колективному договорі ЛМКП «Льввтеплоенерго» на 2012 2013 роки, зокрема у Додатку №3 Схема посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго», встановлено коефіцієнт відповідно до займаної посади позивачки та присвоєного розряду 1,20.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 21.07.2010 року № 186 встановлено з 01.07.2010 року мінімальну тарифну ставку робітника І розряду в розмірі 892,80 грн.

Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 29.04.2013 року № 170 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2013 року в розмірі 1 106,40 грн.

Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.40.2014 року № 176 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2014 року в розмірі 1152,00 грн.

Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 27.06.2014 року № 264 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.07.2014 року в розмірі 1204,80 грн.

Таким чином, мінімальна тарифна ставка робітника І розряду для обрахунку заробітної плати позивача визначалась відповідачем у розмірі 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом, без застосування коефіцієнту співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду для працівників 2,17, 1,62 та міжрозрядного тарифного коефіцієнту по підгалузях житлово-комунального господарства 1,35.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено на 2014 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1 218,00 грн.

Наказами ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.04.2014 року № 176 та від 27.06.2014 року № 264 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2014 року в розмірі 1 152,00 грн., а з 01.07.2014 року в розмірі 1 204,80 грн., що менше розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік».

У зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання про порушення відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» трудових прав позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством.

Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копією постанови Залізничного районного суду м. Львова від 14 листопада 2013 року в справі № 462/7893/13, якою директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 41 КУпАП, та встановлено факт порушення відповідачем законодавства про працю, а саме Генеральної галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. 96, 97 КЗпП Українита ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці».

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач ЛМКП «Львівтепленерго» за період з січня 2010 року по червень 2015 року заборгував йому 48 339, 25 грн., з яких: за 2010 рік 8597,34 грн.; за 2011 рік 10 501,07 грн.; за 2012 рік 14 133,22 грн.; за 2013 рік 7178, 9 грн.; за 2014 рік 6927, 52 грн.; за 2015 рік 1001,20 грн.

Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки вказане суперечить ч. 2 ст. 233 КЗпП України, якою передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 дано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про оплату праці», які слід розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

На підставі вищенаведеного та оскільки судом встановлено, що діями відповідача ЛМКП «Львівтепленерго» порушено право позивача, з відповідача ЛМКП «Львівтепленерго» на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період з січня 2010 року по червень 2015 року в сумі 48339,25 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Крім того, згідно із ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 48 339 (сорок всім тисяч триста тридцять девять гривень ) 25 коп. невиплаченої заробітної плати.

Стягнути з ОСОБА_2 міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення до апеляційного суду Львівської області.

Суддя Ванівський Ю.М.