Справа № 442/4010/13 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/288/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Монастирецького Д.І.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» в особі Дрогобицького районного відділення НАСК «Оранта», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ « ОСОБА_3 Аваль» про стягнення шкоди.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» в особі Дрогобицького районного відділення НАСК «Оранта» в користь ОСОБА_2 88074,56 грн. (вісімдесят вісім тисяч сімдесят чотири гривні, 56 коп.) страхового відшкодування; 139026,30 грн. (сто тридцять дев"ять тисяч двадцять шість гривні 30 коп.) пеню за прострочення платежу, 189704 грн., 94 коп. (сто вісімдесят дев"ять тисяч сімсот чотири гривні, 94 коп.) інфляційних втрат, 20247,45 ( двадцять тисяч двісті сорок сім гривень 45 коп.) як 3 % річних, а разом 437053,25 грн. (чотириста тридцять сім тисяч п'ятдесят три гривні 25 коп.).

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянти вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджують, що працівники відділення, які здійснювали обстеження не наділені повноваженнями встановлювати причини настання події, що має ознаки страхового випадку. На час дослідження спірний житловий будинок знаходиться поза межами виділених аномалій. Отже, на пошкодження будинку не впливали стихійні явища передбачені Договором страхування, зокрема зсуви ґрунту, а тому відсутній прямий безпосередній зв'язок між настанням такої події та пошкодження застрахованого майна.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна зі сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 січня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ "НАСК "Оранта" було укладено договір страхування майнових інтересів пов'язаних із володінням, користуванням і розпорядженням житловим будинком з господарськими спорудами по вул. Помірецькій, 58 у м. Трускавець, Львівської області.

16 листопада 2007 року в м. Трускавець, по вул. Помірецькій, біля будинку №58 стався зсув ґрунту, внаслідок чого застрахований будинок зазнав пошкоджень (пошкоджені стіни, штукатурка, деформування дверних коробок).

26 листопада 2007 року провідним інспектором Дрогобицького відділу ВАТ "НАСК "Оранта" було складено акт про знищення та пошкодження майна, з якого вбачається, що внаслідок зсуву ґрунту 16 листопада 2007 року було пошкоджено застрахований будинок, корозійні води роз'їдають ґрунт під будинком.

Дані пошкодження зафіксовані і уповноваженою комісією ВАТ "НАСК "Оранта" в акті від 28 листопада 2007 року.

Задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з ВАТ "НАСК "Оранта" страхового відшкодування, пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, інфляційних витрат та 3% річних, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. ст. 636, 979, 980 ЦК України та умов договору страхування майнових інтересів пов'язаних із володінням, користуванням і розпорядженням. При цьому судом також були усунуті порушення встановлені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, якою було скасовано судові рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції в даній справі, а саме залучено до розгляду справи третю особу ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" як вигодонабувача за страховим договором, які не заявляли самостійних вимог про стягнення страхового відшкодування в їхню користь.

Крім того, судом було призначено будівельно технічну експертизу, якою і було встановлено відсоток зносу застрахованого майна (будинку) як це передбачено умовами страхового договору при нарахуванні страхового відшкодування.

Частиною 2 ст. 625 ЦК передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК).

Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобовязанням, що органічно поєднує між собою: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Проаналізувавши норми статей 524, 533535, 625 ЦК, можна дійти висновку, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Таким чином, грошове зобовязання це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК визначено, що якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

Саме до останнього виду грошових зобовязань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору страхова сума.

Крім того, слід зазначити, що ст. 625 розміщена в розд. І «Загальні положення про зобовязання» кн. 5 ЦК, а тому її дія поширюється на всі зобовязання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору страхування, є грошовим зобовязанням.

Безпідставними є покликання апелянта на відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем доведено факт настання страхового випадку та причинового зв'язку між стихійним лихом та пошкодженнями, які отримав застрахований будинок.

Дані обставини визнавалися і представником відповідача, про що і складалися відповідні акти про які зазначалося вище.

Крім того не заслуговують на увагу покликання апелянта на застосування річного терміну нарахування пені, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції відповідна заява відповідачами в суд не подавалась.

У відповідності до ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову.

А відтак покликання апелянта на незаконність задоволення судом збільшених позовних вимог є безпідставними.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: