Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/8230/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/2672/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, третя особа Виконавча дирекція Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про поновлення на роботі, стягнення виплат та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_6, третя особа - Виконавча дирекція Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про поновлення на роботі, стягнення виплат та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона на підставі безстрокового трудового договору працювала у ФОП ОСОБА_6 на посаді бухгалтера.

У вересні 2014 вона проінформувала роботодавця про те, що через виявлене у неї онкологічне захворювання повинна пройти курс лікування, про що 05.11.2014 року вона письмово повідомила відповідача.

З 20 жовтня 2014 року вона перебувала на лікарняному. Останній листок непрацездатності був їй виданий з 08.06.2015 року по 07.08.2015 року.

09 лютого 2015 року вона надала відповідачу листки непрацездатності з 20.10.2014 року по 11.02.2015 року для нарахування виплати. Проте, відповідач відмовилась виплатити їй допомогу у звязку з тимчасовою непрацездатністю, пославшись на те, що вона повинна сплатити замість роботодавця суму внесків на соціальне страхування.

З тієї самої причини відповідач відмовився оплачувати їй листки непрацездатності з 25.02.2015 року по 07.08.2015 року.

Вважає, що вказані дії відповідача порушують її права на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка з 20.10.2014 року по 07.08.2015 року складає 12 955,50 грн.

Крім того, зазначила, що 25.03.2015 року вона отримала наказ від 17.03.2015 року про її звільнення на підставі п.5 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, вказаний наказ незаконним, оскільки в період з 20.10.2014 року по 17.03.2014 року вона була відсутня на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності менше ніж 4 місяці підряд.

Оскільки її звільнено було незаконним, вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.08.2015 року по 31.10.2015 року в сумі 3754,54 грн. та 12 955,50 грн. моральної шкоди.

Щодо поновлення строку звернення до суду, зазначила, що з часу отримання наказу про звільнення до серпня 2015 року вона знаходилася на лікарняному, а після цього продовжувала курс лікування, через що мала поважні причини пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене просила суд взнати поважними причини пропуску строку на звернення з позовом та поновити пропущений строк на звернення до суду; взнати протиправним та скасувати наказ №03/17 від 17.03.2015 року про звільнення її з посади головного бухгалтера, поновити її на посаді бухгалтера, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 3754,54 грн., допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 12 955,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 12 955,50 грн., а також судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_4 строку звернення до суду з позовом до ФОП ОСОБА_6 та поновлено пропущений строк .

Визнано протиправним та скасовано наказ ФОП ОСОБА_6 № 03/17 від 17 березня 2015 року про звільнення з посади бухгалтера ОСОБА_4 з 17.03.2015 року згідно п.5 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді бухгалтера у ФОП ОСОБА_6

Стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3754, 54 грн., невиплачену допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 337,38 грн., моральну шкоду в сумі 3 000 грн. та судовий збір 487,20 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в сумі 1461,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити. Стягнути з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 невиплачену допомогу по тимчасовій непрацездатності у сумі 12955,50 грн. та моральну шкоду в сумі 12955,50 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 згідно копії трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 20 листопада 2012 року , який зареєстрований в Південному районному Центрі зайнятості 20.11.2012 року за № НОМЕР_1, працювала у ФОП ОСОБА_6 на посаді бухгалтера (а.с.10 т.1 ).

Відповідно до вимог ч.1 п.5 ст. 40 Кодексу Законів про працю України , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Звільнення за п. 5 ч.1 ст. 40 КЗпП України можливе у випадку втрати працездатності працівником понад чотири місяці підряд. Якщо непрацездатність триває менш ніж чотири місяці або понад чотири місяці, але з перервами, хоч і короткочасними, підстав для звільнення працівника з роботи немає.

За матеріалами справи з 20.10.2014 року ОСОБА_4 перебувала на лікарняному (а.с.49 т.1 ).

Про тимчасову втрату непрацездатності ОСОБА_4 повідомила роботодавця заявою, яка була прийнята відповідачем 05.11.2014 року (а.с.52 т.1 ).

Крім того, про неможливість виходу на роботу позивачка неодноразово повідомляла ОСОБА_6 телефоном , що підтверджується роздруківкою телефонних дзвінків мобільного оператора МТС з номеру мобільного телефону ОСОБА_4 на номер +66, що належить ОСОБА_6, та зазначений в офіційних документах відповідача (а.с.19 т.1) за період з 20.10.2014 року по 31.03.2015 року (а.с.103-187 т.1 ).

З наданих позивачкою листків тимчасової непрацездатності, ОСОБА_4 була звільнена від роботи з 20.10.2014 року по 03.11.2014 року (а.с.49 т.1 ), з 10.12.2014 року по 26.12.2014 року (а.с.50 т.1 ), з 25.02.2015 року по 27.02.2015 року (а.с.50 т.1 ), з 04.11.2014 по 09.11.2014 року (а.с.49 т.1 ), з 19.11.2014 року по 01.12.2014 року (а.с.48 т.1 ), з 10.11.2014 року по 18.11.2014 року (а.с.48 т.1 ), з 02.12.2014 року по 09.12.2014 року (а.с.47 т.1 ), 23.12.2014 року по 30.12.2014 року (а.с.47 т.1 ), з 31.12.2014 року по 09.01.2015 року (а.с.46 т.1 ), з 28.01.2015 року по 03.02.2015 року (а.с.46 т.1 ), з 13.01.2015 року по 27.01.2015 року (а.с.45 т.1 ), з 04.02.2015 року по 06.02.2015 року , та визначено стати до роботи з 07.02.2015 року (а.с.45 т.1 ).

З 09.02.2015 року ОСОБА_4 перебувала на лікарняному по 11.02.2015 року , а з 12.02.2015 року їй було встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с.44 т.1 ).

Після цього , ОСОБА_4 не знаходилася на лікарняному, а згідно відомостей наявних в матеріалах справи, листок тимчасової непрацездатності було видано позивачу з 28.02.2015 року по 17.03.2015 року включно (а.с. 43 т.1 ).

Після цього, з 18.03.2015 року по 08.08.2015 року ОСОБА_7 продовжувала безперервно перебувати на лікарняному (а.с.42,43,44, 51 т.1 ).

Наказом № 03/17 від 17 березня 2015 року ФОП ОСОБА_6, ОСОБА_4 звільнено з посади бухгалтера з 17.03.2015 року згідно статті п.5 ст. 40 КЗпП України (а.с.19 т.1 ).

Суд першої інстанції розглянувши справу ,вірно встановив характер спірних правовідносин і обґрунтовано прийшов до висновку ,що позивачка ОСОБА_4 не з»являлася на роботу внаслідок тимчасової непрацездатності за період з 20.10.2014 року по 12.02.2015 року 115 днів підряд, що менше ніж 4 місяці підряд , а після переривання цього строку знову була непрацездатна з 28.02.2015 року по 17.03.2015 року , і тому відповідач станом на 17.03.2015 року не мав правових підстав , що передбачені ч.1 п.5 ст. 40 Кодексу Законів про працю України для звільнення позивача, а тому вказаний наказ є незаконним та підлягає скасування, а позивача слід поновити на роботі.

Також правильними є висновки районного суду відносно того ,що відповідачем при звільненні ОСОБА_4 з роботи, було також порушено вимоги Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Мінпраці та соціальної політики України № 260 від 08.02.2001 року (надалі Порядок) .

Так, згідно п. 8 Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір.

Пунктом 9 Порядку встановлено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів.

Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, за відсутності працівника, проводиться у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, за умови подання фізичною особою (або за нотаріальним дорученням уповноваженою нею особою):

примірника трудового договору;

заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору;

копій документів, що підтверджують:

надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів;

проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати.

У цьому випадку центр зайнятості повідомляє працівника про зняття з реєстрації трудового договору.

По справі відсутні належні докази того, що ФОП ОСОБА_6 при звільненні ОСОБА_4 були дотримані вищевказані вимоги закону.

За наслідками розгляду справи встановлені періоди знаходження позивача ОСОБА_4 на лікарняному, факт її роботи у ФОП ОСОБА_6 на підставі безстрокового трудового договору за сумісництвом , її незаконне звільнення та факт невиплати їй відповідачем допомоги у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю відповідно до листів непрацездатності.

Також судом встановлено, що листи непрацездатності за період з 20.10.2014 року по 11.02.2015 року були надані відповідачем 10.02.2016 року до ВД ЗОВ Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 35,36 т.2), однак на час розгляду справи виплати ОСОБА_4 не здійсненні через проведення та перевірки та її призупинення .

Під час апеляційного розгляду надані данні про перерахування на окремий поточний рахунок ФОП ОСОБА_6 з боку ЗМВД ЗОВ ФСС ТВП коштів в сумі 3726.03 грн. для здійснення фінансування матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_4

По справі встановлено , що решта листів непрацездатності були направлені відповідачу ФОП ОСОБА_6 поштовим зв»язком 04.04.2015 року (а.с. 67 т.1) та 20.10.2015 року (а.с.69 т.1 ).

Статтею 18 Закону України від 23.09.1999 №>1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - ЗУ №1105-ХІУ) передбачено, що страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Відповідно до частини 2 статті 15 ЗУ №1105-ХІУ роботодавець зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно з цим Законом.

Частина 1 статті 19 ЗУ №1105-ХІУ передбачає, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов«язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 2 статті 22 ЗУ №1105-ХІУ допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 34 ЗУ №1105-ХІУ фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

Таким чином районний суд правильно визначився ,що відповідач, в порушення чиних вимог законодавства не здійснив позивачу оплату перших п»яти днів непрацездатності з 20.10.2014 року в сумі 337,38 гривень ( а.с. 13 т.1) , вказана суму підлягає стягненню на користь позивача з ФОП ОСОБА_6.

Щодо стягнення з відповідача інших сум за листами непрацездатності, починаючи з 28.02.2016 року , суд правильно врахував , що відповідачем були надані відповідно до вимог чинного законодавства до Фонду листи непрацездатності за весь час хвороби до моменту встановлення МСЕК інвалідності позивачу для оплати, крім того, за змістом п.3-7 ч.1 ст. 10 Закону України від 23.09.1999 №>1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - ЗУ №1105-ХІУ) Фонд має право: перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду; отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки; накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених фактів порушення законодавства про соціальне страхування; порушувати відповідно до законодавства питання про притягнення посадових осіб до відповідальності за порушення законодавства у сфері соціального страхування, вимагати надання інформації про вжиті заходи, крім того п.1 ч.2 ст. 10 вказаного Закону встановлено, що Фонд зобов'язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом , суд приходить до висновку, що оскільки фінансування роботодавців здійснюється за рахунок коштів фонду , Фонд наділений контролюючими повноваженнями у відносинах між страхувальником та застрахованою особою, позивачем в цій частині позовних вимог обраний невірний спосіб захисту порушеного права відповідно до вимог ст. 11, 16 ЦК України.

Зі змісту ст. 235 КЗпП України , у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так як судом встановлено, що звільнення позивача з роботи було здійснено з порушенням трудового законодавства , і тому він має право на виплату середнього заробітку за весь час вимушенного прогулу, після строку закінчення тимчасової непрацездатності, тобто з 08.08.2015 року по 31.10.2015 року відповідно до заявлених позовних вимог .

Відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати , середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці, які передують події, з якою повязана виплата.

Згідно довідок наданих відповідачем , в вересні 2014 року заробітна плата ОСОБА_4 склала 1400,00 гривень, а в жовтні 2014 року 827,27 гривень (а.с.8) , тобто середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 складає 63,6362 гривень , що відповідає розрахунку наданому позивачем (а.с.11).

Оскільки за період звільнення та відновлення працездатності , а саме з 08.08.2015 року по 31.10.2015 року минуло 59 робочих днів , районний суд вірно вирахував, що середній заробіток за весь час вимушенного прогулу, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 складає 63,6362 гривень * 59 днів = 3 754,54 гривень.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.13 ППВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності .

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди судова колегія вважає, що відповідачем було дійсно порушено права ОСОБА_4 у сфері трудових правовідносин, що виразилося в незаконному звільненні , невиплаті допомоги у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю за перші п»ять днів непрацездатності ,факт того, що позивачка працювала у відповідача за сумісництвом , крім того, продовжувала працювати на ТОВ «ЛОТОС ТРЕЙД» на особливих умовах, що судом першої інстанції в повному обсязі врахувані ступень та глибина моральних страждань позивача ,погоджується з розміром моральної шкоди стягнутим за судовим рішенням.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307.308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: