Справа № 307/1647/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1

суддів Панько В.Ф., Мацунич М.В.

при секретарі Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 11 листопада 2015 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 зібрав без його згоди сіно з земельної ділянки, яку він використовує згідно довіреності № 851. Вартість сіна становить 2057 грн. Тому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 2057 грн. та 15000 грн. моральної шкоди.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, порушив питання про його скасування та просив винести рішення для нового розгляду справи в першій судовій інстанції.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм невідповідністю висновкам суду обставинам справи.

В судове засідання позивач не явився, однак надіслав суду листа про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач також не явився в судове засідання і надіслав суду телеграму, в якій просив відкласти розгляд справи по причині його хвороби. Цей факт ним не підтверджено жодним доказом і тому суд не визнав цю причину поважною та вважав за можливе розглянути справу у його відсутності та без фіксації судового процесу відповідно до ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України. В телеграмі відповідач також зазначив, що сіно з ділянки позивача не збирав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Довід апеляційної скарги: суд першої інстанції всебічно розслідувати справу не бажав.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення прийшов до висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його право власності або право користування, володіння земельною ділянкою в ур. «Лужани» та те, що ОСОБА_3 зібрав на вказаній земельній ділянці сіно, спричинив позивачу матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, що беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга не містить доводів незаконності рішення суду у звязку з недотриманням судом першої інстанції вимоги зазначеної норми права, позивачем не зазначається про звернення до суду з клопотанням витребувати додаткові докази по причині неможливості їх отримання позивачем. Тому суд констатує, що вирішення даного спору на підставі тої доказової бази, яка визначена позивачем, є вірним.

Зі змісту листа Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області вбачається тільки, що в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення. Жодним доказом апелянт не довів, що відповідач зібрав його сіно з земельної ділянки, яку він використовує.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобовязані подати свої докази до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті; ч.2 ст.131 ЦПК України: докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подані несвоєчасно з поважних причин. Частиною 2 ст.303 ЦПК встановлено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

До апеляційної скарги приєднано як докази висновок дільничого інспектора Тячівського РВ УМВС України від 20 червня 2015 р. та копія довіреності на управління, користування і розпорядження земельною ділянкою. Поважності причин неподання цих доказів в суд першої інстанції позивачем не наведено. Тому на підставі вищевказаних норм права вони судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються та не досліджуються. Більш цього, ці документи не підтверджують факт забрання відповідачем сіна позивача.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З вказаного слід зробити висновок, що моральна шкода відшкодовується лише у випадку доведеності порушення прав особи-позивача. Однак, як вказано вище, порушення прав позивача є недоведеним. Відповідно, не можуть бути задоволені і ці вимоги позивача.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сила негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Судді: