АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2545/16Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Чорна Камянка» на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 серпня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Чорна Камянка» до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Дукра Агро» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Чорна Камянка» звернулось до суд з позовом до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Дукра Агро» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди, посилаючись на те, що 01 квітня 2006 року між ТОВ «Чорна Камянка» та ОСОБА_6 був укладений договір оренди землі №137, відповідно до умов якого позивачу була передана земельна ділянка площею 3,9713 га (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. Державна реєстрація договору оренди була проведена Уманським районним відділом Черкаської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, запис від 19 травня 2006 року за № 73.

Позивач протягом дії строку договору належним чином виконував зобовязання у відповідності до договору та чинного законодавства та, враховуючи переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, направив до орендодавця лист-повідомлення з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки та додаткову угоду про продовження договірних відносин.

Розраховуючи на поновлення договору, весною 2016 року орендар провів земельно-посівні роботи, тобто продовжив користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди.

У відповідь на лист-повідомлення орендаря, орендодавець відмовився укладати новий договір оренди землі, посилаючись на те, що його не влаштовує ряд запропонованих умов поновлення правочину, при цьому повідомлення не містило жодних обгрунтувань та викладення пропозицій щодо узгодження істотних умов, які б влаштовували орендодавця.

Причиною звернення товариства до суду став той факт, що останньому нещодавно стало відомо про реєстрацію 23 травня 2016 року договору оренди землі на земельну ділянку, яка є предметом договору, з іншою юридичною особою, а саме ТОВ «Дукра Агро» на умовах, які в порушення норм закону не було запропоновано позивачу, який має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Таким чином, ОСОБА_6 при укладенні договору оренди землі із новим орендарем не дотрималась вимог, встановлених діючим законодавством, порушила переважне право позивача на поновлення договору оренди землі, що є правовою підставою для визнання недійсним вказаного договору, за чим позивач і звернувся до суду.

Одночасно із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам та іншим третім особам вчиняти будь-які правочини по відношенню до спірної земельної ділянки, а також проводити на ній будь-які сільськогосподарські роботи (оранку, дискування, культивацію, внесення добрив, ЗЗР, гербіцидів, посів, збір врожаю тощо) до набрання рішенням у цій справі законної сили, вказавши, що існує реальний ризик значного ускладнення або неможливості виконання рішення суду, а також реальна загроза майновим інтересам позивача шляхом знищення посівів, їх привласнення та послідуючого збору врожаю.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 серпня 2016 року відмовлено заявнику ТОВ «Чорна Камянка» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ТОВ «Чорна Камянка» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, необґрунтованість та порушення судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити подану заяву про забезпечення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до вимог п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявник у поданій заяві не зазначає достовірні причини у звязку з якими необхідно забезпечити позов, належним чином не обґрунтовує необхідність забезпечення позову та не доводить, з посиланням на докази, що забезпечення позову необхідно провести саме в такий спосіб.

Однак оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2016 року ТОВ «Чорна Камянка» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Дукра Агро» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди, та з заявою про забезпечення позову.

Частинами 3, 4 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

В системному аналізі зазначених норм закону, можна зробити висновок, що до відкриття провадження, можливо забезпечити позов лише у випадку запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

До таких висновків прийшов і Пленум Верховного Суду України та в п.1 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року розяснено, що відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, що беруть участь у справі. У звязку з цим вжиття заходів забезпечення позову можливе не лише при проведенні попереднього судового засідання, здійснення процесуальних дій з підготовки справи до судового розгляду чи під час судового розгляду, а й одночасно з відкриттям провадження у справі чи після постановлення такої ухвали. Винятком є заява про забезпечення позову з метою запобігання порушення права інтелектуальної власності, яка може бути подана та підлягає розгляду до подання позовної заяви (ч. 4 ст. 151 ЦПК).

В порушення зазначених норм закону, ухвала суду про відмову у забезпеченні позову була постановлена 05 серпня 2016 року, при цьому виділені матеріали справи не містять процесуального документу суду про відкриття провадження у справі.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства та встановлені за матеріалами справи обставини у справі, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції на час вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову не було достатніх процесуальних підстав для розгляду питання про забезпечення позову у порядку ст. 153 ЦПК України.

На підставі вище викладеного судова колегія вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, як постановлена з порушенням порядку для вирішення питання щодо вжиття/невжиття заходів забезпечення позову, з передачею вказаного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Чорна Камянка» задовольнити частково, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 серпня 2016 року скасувати.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Чорна Камянка» про забезпечення позову направити на новий розгляд до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :