Справа № 367/2506/15-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/5921/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 01.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Приходька К.П., Сліпченка О.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від власного імені та представляє інтереси малолітнього ОСОБА_5, третя особа: Ірпінський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради про виселення з іпотечного майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту від 19 травня 2006 року перед ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 40 140,29 доларів США та 1 613 грн. 70 коп., з яких: 37 660,81 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 479,48 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 575 грн. 33 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;1 038 грн. 37 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості з процентів, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07 березня 2007 року, а саме: квартиру № 51, загальною площею - 57 кв.м., жилою площею - 28,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця Ленінградська, будинок 8-А, шляхом продажу її на публічних торгах за початковою ціною, яка згідно з висновком оцінювача про вартість майна станом на дату оцінки 14 липня 2015 року становить (без ПДВ) 769 900 грн. для її подальшої реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження; виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 із вказаної вище квартири та зняти вказаних осіб з реєстрації місця проживання у зазначеній квартирі.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 19 травня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 51 300,00 доларів США з цільовим призначенням - для особистих потреб, а саме: на придбання 2-кімнатної квартири № 51 у м. Ірпінь, вулиця Ленінградська, будинок 8-А.

На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 07 березня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 49325 спірної квартири.

Позивач банк вказав, що у зв'язку із порушенням боржником своїх зобов'язань за кредитними договорами, укладеними між ним та ПАТ «УкрСиббанк», зокрема і кредитним договором від 19 травня 2006 року № 0, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 січня 2013 року із ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто заборгованість на загальну суму 499 133,55 доларів США та 3 219 грн.

Також позивач зазначав, що 27 листопада 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 15 жовтня 2013 року № 2-101/2013 відносно боржника ОСОБА_2, а 24 жовтня 2014 року спірна квартира була передана на реалізацію шляхом проведення електронних торгів, які проводилися тричі, однак були визнані такими, що не відбулися, оскільки до завершення електронних торгів від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція щодо купівлі майна боржника, у зв'язку із чим рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 січня 2013 року не виконано.

Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» зазначав, що після укладення 07 березня 2007 року договору іпотеки у спірній квартирі без його згоди були зареєстровані: з 03 червня 2008 року ОСОБА_3, а з 14 лютого 2012 року ОСОБА_4 та малолітня дитина ОСОБА_5, у зв'язку із чим зазначені особи підлягають виселенню.

Посилаючись на те, що 19 червня 2012 року банк направляв на адресу боржника вимогу про виконання порушеного ним зобов'язання з повідомленням про намір звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, яка отримана ним, а 13 лютого 2015 року надіслав іпотекодавцю та зареєстрованим особам в належній йому квартирі вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення та їх зняття з реєстраційного обліку, які були повернуті банку у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2015 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 51 у м. Ірпінь, вулиця Ленінградська, будинок 8-А., шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, яка згідно з висновком оцінювача про вартість майна станом на дату оцінки - 14 липня 2015 року - становить (без ПДВ) 769 900 грн, для її подальшої реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту від 19 травня 2006 року № 0 перед ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 40 140,29 доларів США та 1 613 грн. 70 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2015 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції:

«В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 по договору про надання споживчого кредиту від 19 травня 2006 року № 0 перед ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 40 140, 29 доларів США та 1 613 грн. 70 коп., з яких: 37 660,81 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 479,48 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 575 грн. 33 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 1 038 грн. 37 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07 березня 2007 року № 49325, належний ОСОБА_2, а саме: нерухоме майно квартиру № 51 у м. Ірпінь, вулиця Ленінградська, будинок 8-А., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, яка згідно з висновком оцінювача про вартість майна станом на 14 липня 2015 року становить (без ПДВ) 769 900 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про виселення та зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, ПАТ «УкрСиббанк» оскаржив їх у касаційному порядку. В іншій частині рішення оскаржені не були.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про виселення скасовано з передачею на новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині вирішення позовних вимог про зняття з реєстрації місця проживання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року залишено без змін.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06.06.2016 року позовні вимоги було розглянуто в повному обсязі.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.05.2006 р. перед ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 40 140 доларів США 29 центів та 1 613,70 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №49325 від 07.03.2007 року, належний ОСОБА_2, а саме: нерухоме майно: квартиру № 51, загальною площею - 57 кв.м., жилою площею - 28,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця Ленінградська, будинок 8-а, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, яка згідно висновку оцінювача про вартість майна, станом на 14 липня 2015 року становить (без ПДВ) 769 900,00 грн.

Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, з квартири № 51, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця Ленінградська, будинок 8-а.

Знято з реєстрації місця проживання в квартирі № 51, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця Ленінградська, будинок 8-а, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ УкрСиббанк судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрати за проведення оцінки предмета іпотеки в розмірі 900,00 грн.

Ухвалою суду від 23 вересня 2016 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_6 через свого представника подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що суд при вирішенні питання порушив норми матеріального і процесуального права, невірно застосував норми ЗУ «Про іпотеку», не взяв до уваги ухвалу касаційної інстанції по цій справі, тому просить скасувати заочне рішення суду від 06 червня 2016 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог «УкрСиббанку».

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Оскільки Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року на новий розгляд до суду першої інстанції були направлені позовні вимоги ОСОБА_7 лише в частині виселення відповідачів, тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково розглянув позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та зняття з реєстрації місця проживання усіх мешканців квартири, і в цій частині заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06.06.2016 року підлягає скасуванню.

Щодо вирішення питання про виселення відповідачів, судова колегія приходить до наступного.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2013 року, із ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитними договорами: від 29 серпня 2003 року № 0 в розмірі 59314,14 доларів США; від 19 травня 2006 року № 0 в розмірі 40342,18 доларів США; від 26 грудня 2006 року № 0 в розмірі 102514,45 доларів США; від 21 серпня 2007 року № 0 в розмірі 296962,78 доларів США, на загальну суму 499 133,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 серпня 2012 року становило 3 989 574 грн 50 коп., та 3 219 грн судового збору, а всього на загальну суму 3 992 793 грн 50 коп. (а.с. 37-38).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Київській області від 27 листопада 2013 року ВП № 41238477 було відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа №2-101/2013, виданого 15 жовтня 2013 року Вишгородським районним судом Київської області на підставі рішення суду від 28 січня 2013 року (а.с. 43).

Із протоколів № № 16923, 31916, 51978 проведення електронних торгів вбачається, що електронні торги з реалізації квартири були визнані такими, що не відбулися (а.с. 44-46).

Звертаючись до суду з позовом про виселення відповідачів позивач послався на те, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості, не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно, що є підставою для виселення всіх мешканців житлового приміщення.

При цьому, позивач ОСОБА_7 зазначив у позові, що ОСОБА_2 має право власності на декілька обєктів житлової нерухомості , що перебувають в іпотеці банку, при цьому в спірній квартирі відповідач ОСОБА_2 не зареєстрований та не проживає (т.1 а.с.11).

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач направляв ОСОБА_2 повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредитів від 19 червня 2012 року № 30-12/15161, яке отримано ОСОБА_3, відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення за адресою с.Глібівка, вул.Л.Українки буд.39 (а. с. 49, 50).

Із довідки Ірпінського комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Ірпінь» від 28 січня 2015 року № 260 вбачається, що у спірній квартирі зареєстровано 3 особи, а саме: з 03 червня 2008 року ОСОБА_3, а з 14 лютого 2012 року ОСОБА_4 та малолітня дитина ОСОБА_5 (а. с. 53).

13 лютого 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направив на адресу місця реєстрації відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу про їх виселення із житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (а. с. 54-56).

Проте, відомостей про отримання відповідачами вказаного повідомлення матеріали справи не містять.

При цьому інших відомостей про те, що відповідачі мешкають у спірній квартирі також матеріали справи не містять.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і положення статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР). Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справах № 6-1449цс15 та № 6-2947цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не врахував зазначені норми закону та дійшов передчасного висновку про задоволення вимог банку щодо виселення відповідачів, оскільки позивач банк не довів свого позову в цій частині, що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України.

Так, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі проживають у спірній квартирі та відмовляються добровільно звільнити спірну квартиру.

Навпаки позивач ОСОБА_7 надав докази того, що відповідач ОСОБА_2 не зареєстрований та не проживає в спірній квартирі.

Крім того, суд першої інстанції виселяючи відповідачів не врахував положення частини четвертої статті 109 ЖК УРСР, про те що виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про виселенні відповідачів із спірної квартири не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України до законності та обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові банку щодо виселення відповідачів із спірної квартири.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 червня 2016 року про виселення відповідачів з іпотечного майна скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В решті заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 червня 2016 року скасувати.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :