Ухвала

іменем україни

9 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 5 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 2 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС - Комерцбанк»), правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 0501/0807/71-196, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 17 200 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом та терміном повернення до 1 серпня 2032 року.

На забезпечення виконання позичальником умов цього договору 2 серпня 2007 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, предметом якого є належні на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_6 садовий будинок, що знаходиться на території АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 450 кв. м, що знаходиться на території АДРЕСА_1, цільове призначення якої - для ведення садівництва.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за договором від 2 серпня 2007 року № 0501/0807/71-196 було передано до ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 своїх договірних зобов'язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 28 липня 2015 року становив 363 271 грн 07 коп. і складався з: 338 179 грн 64 коп. - заборгованості за кредитом, 25 091 грн 43 коп. - заборгованості за відсотками. Позивач в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 2 серпня 2007 року № 0501/0807/71-196 просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором від 2 серпня 2007 року та визнати за ним право власності на вищезазначене майно.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 5 лютого 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» з інших підстав.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Указані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що відповідно до кредитного договору від 2 серпня 2007 року № 0501/0807/71-196 АКБ «ТАС - Комерцбанк» надав ОСОБА_6 кредитні кошти у розмірі 17 200 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом та терміном повернення до 1 серпня 2032 року, з щомісячним поверненням згідно графіку платежів, що є додатком № 1 до кредитного договору.

На забезпечення виконання позичальником умов цього договору 2 серпня 2007 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, предметом якого є належні на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_6 садовий будинок, що знаходиться на території АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 450 кв. м, що знаходиться на території АДРЕСА_1, цільове призначення якої - для ведення садівництва.

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 15 жовтня 2007 року АКБ «ТАС - Комерцбанк» змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк», а останнє у свою чергу - змінило найменування на ПАТ «Дельта Банк».

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого право вимоги за договором від 2 серпня 2007 року № 0501/0807/71-196 було передано до ПАТ «Дельта Банк».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів суду належними і допустимими доказами у справі невиконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань за договором від 2 серпня 2007 року № 0501/0807/71-196 і наявність її заборгованості за цим договором.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції та ухвалив рішення про його скасування з ухваленням нового рішення у справі про відмову у позові ПАТ «Дельта Банк» з інших підстав.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 рокуу справі № 6-1851цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15 відмовив у задоволенні позову з підстав його передчасності. Однак при цьому суд апеляційної інстанції належним чином не застосував цю правову позицію та у порушення вимог ст. ст. 212- 214, 303, 316 ЦПК України не встановив наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім цього, апеляційний суд формально зіславшись на те, що ПАТ «Дельта Банк» долучив до позовної заяви копію іпотечного договору, який оформлений у простій письмовій формі, у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не з'ясував у позивача наявність посвідченого нотаріального договору та не роз'яснив наслідки його недолучення до матеріалів справи.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Дем'яносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік Головуючий Судді: