УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Літвінової О.П., начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Донцова О.С., директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Терлецької О.О., за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною скаргою, яку уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати неправомірними дії, бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (далі - Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ) щодо невиконання рішення суду, тяганини, порушення строків виконавчого провадження, нереагування на уникнення боржників від виконання рішення і невиконання поліцією постанови про примусовий привід;

- зобов'язати державного виконавця розглянути заяви від 08 та 24 грудня 2015 року та надати обґрунтовану відповідь на всі поставлені питання, вчинити всі наведені в них дії по примусовому виконанню рішення суду;

- зобов'язати виконавця направити подання до ГУ НП у Кіровоградській області щодо проведення службового розслідування невиконання постанови про привід боржника і вжиття заходів розшуку боржників, юридичної відповідальності, зобов'язати державного виконавця звернутись до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду шляхом примусового знесення самочинного будівництва та відшкодування необхідних витрат;

- визнати неправомірними дії, бездіяльність начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ Донцова О.С. щодо відсутності особистої перевірки провадження, невинесенні постанови, незаконної передачі звернення на відпрацювання державним виконавцем, дії якого оскаржуються;

- зобов'язати начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ Донцова О.С. переглянути скаргу від 13 січня 2015 року, особисто провести перевірку виконавчого провадження, винести постанову про усунення виявлених порушень, вжити заходи до притягнення до відповідальності державного виконавця, боржників, відреагувати на невиконання поліцією постанови держвиконавця про примусовий привід;

- зобов'язати вжити заходів до негайного виконання рішення суду, притягнення боржників до адміністративної відповідальності - штрафу, щодо подання про порушення кримінальної справи за ст.382 КК України відносно боржників;

- визнати неправомірним рішення про передачу виконавчих проваджень на виконання до ВПР УДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області відповідно до постанови начальника Департаменту ДВС МУЮ від 19 лютого 2016 року та постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 24 лютого 2016 року;

- зобов'язати суб'єктів оскарження виконати вимоги ст. ст. 1, 5 Закону України «Про виконавчу службу», ч. 3 ст. 2, ст. 11, ч. 1 ст. 21, ст. 30, ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», передати матеріали виконавчих проваджень до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, невідкладно вчинити своєчасні, повні та необхідні дії по примусовому виконанню боржниками рішення суду, прийняти заходи розшуку боржників, їх юридичної відповідальності за невиконання;

- зобов'язати виконавця, якому доручено провадження у випадку наявності обставин ускладнення або неможливості добровільного виконання боржниками рішення суду, звернутися до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення, шляхом примусового знесення самочинного будівництва та відшкодування необхідних витрат;

- зобов'язати державного виконавця реалізувати право стягувача особисто приймати участь у всіх виконавчих діях, інформувати належним чином про вчинені заходи з виконання рішення суду та завершення провадження (а. с. 82-84).

На обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилався на те, що 24 липня 2015 року було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 20 липня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда, щодо зобов'язання ОСОБА_8, ОСОБА_9 не чинити перешкоди ОСОБА_4, ОСОБА_10 в користуванні східцями до квартири АДРЕСА_2 відновити східці до квартири та привести у первинний, придатний для використання стан, зобов'язання демонтувати східці та двері до квартири АДРЕСА_3 і встановити вікно.

Заявник вказував, що 31 липня 2015 року державним виконавцем складено акт про факт невиконання судового рішення, а 29 жовтня 2015 року провадження після зупинення відновлено, але реального виконання не здійснено, у зв'язку із чим 08 грудня 2015 року він звернувся із заявою до державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ Літвінової О.П., в якій просив повідомити, з яких підстав рішення суду не виконано, прийняти заходи у разі неявки боржників на виклик виконавця, про притягнення їх до юридичної відповідальності, розшуку та вручення повідомлень через органи поліції тощо, проте відповіді не отримав; при цьому посилався на те, що постанова державного виконавця про примусовий привід боржника ОСОБА_8 23 грудня 2015 року Кіровоградським ВП НП в Кіровоградській області виконана не була.

Крім того заявник вказував, що у зв'язку з відмовою державного виконавця вчиняти дії, зазначені в його заяві від 24 грудня 2015 року, він 13 січня 2016 року подав скаргу начальнику Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ Донцову О.С., в якій просив перевірити законність виконавчих проваджень, порушення строку виконання судового рішення, вжити заходи дієвого реагування, направлені на виконання рішення суду, а у випадку необхідності оголосити розшук боржників, поставити питання перед обласним керівництвом поліції про проведення службового розслідування невиконання вимог закону та спільного наказу взаємодії органів ДВС і поліції тощо; 21 січня 2016 року отримав відповідь, з якої, на його думку, вбачається про порушення встановленого порядку контролю перевірки законності виконавчих проваджень, не перевірено виконавчі провадження, а скаргу не розглянуто.

Крім того заявник зазначав, що Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ листом від 22 січня 2016 року його повідомлено, що у зв'язку з призначенням ОСОБА_8 на посаду першого заступника начальника ГУ ТУЮ Кіровоградської області, начальником Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ та усіма державними виконавцями цього відділу подано заяви про самовідвід, які було направлено на розгляд ГУ ТУЮ у Кіровоградській області, тобто під керування самого боржника ОСОБА_8, що на його думку створило конфлікт інтересів у виконавчих провадженнях щодо боржників.

Посилаючись на вищевказане, а також зазначивши, що у відповідь на його лист-запит щодо результатів розгляду вказаних заяв про самовідвід та вжиття заходів на виконання рішення суду, йому не повідомлено чому не вжиті заходи примусового виконання щодо боржника ОСОБА_9, яка не є посадовою особою органу юстиції, ОСОБА_4 просив задовольнити скаргу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги, керувалися положеннями ч. 4 ст. 16, ч. 7 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 21, ст. ст. 36, 83, 89 Закону України «Про виконавче провадження» та вимогами п. п. 6.1, 6.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, дійшовши обґрунтованого висновку, що державний виконавець Літвінова О.П., начальник Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ Донцов О.С. та директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Терлецька О.О. діяли відповідно до вимог закону і в межах своїх повноважень, у зв'язку із чим права та свободи заявника порушені не були, а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_4

При цьому апеляційним судом враховано, що у виконавчому провадженні про усунення перешкод у користуванні східцями до квартири, зобов'язанні демонтувати східці, відновити їх попередній стан, зобов'язанні демонтувати двері з квартири та встановити вікно, боржником є не посадова особа, а фізичні особи - власники квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а тому виконання виконавчого провадження законом не віднесено до підвідомчості Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, у зв'язку із чим питання про передачу виконавчого провадження вирішено директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відповідно до повноважень, передбачених законом, а сам факт передачі виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не порушує права заявника, оскільки на вказаний орган законом також покладається обов'язок примусового виконання рішень.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних ухвал, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки, а також особистого тлумачення норм чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун