АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Куркіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив розірвати шлюб між сторонами без надання строку на примирення. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з січня 2015 року сторони остаточно припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство. Указував, що сім'я існує лише формально, а подальше спільне проживання та примирення є неможливим. Крім того, позивач зазначав, що на даний час має стосунки з іншою жінкою, з якою перебуває у фактичних сімейних відносинах.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, після надання сторонам 2-місячного строку на примирення, указаний позов задоволено, а шлюб між сторонами, зареєстрований 11 липня 1998 року в Харківському міському відділі РАГС за актовим записом №778, - розірвано.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові. При цьому, відповідач вважає, що шлюб остаточно не розпався, а відносини між сторонами ще можна налагодити. Також, скаржник посилається на те, що ОСОБА_2 не змогла скористатися наданим судом строком на примирення, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Крім того, відповідач зазначає, що, враховуючи перебування позивача в зоні АТО, двох місяців для збереження сім'ї - недостатньо.

Відповідач ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з'явилася, подала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки в той же час Шевченківським районним судом м. Києва призначено розгляд справи між тими ж сторонами про стягнення аліментів.

Між тим, указані причини неявки колегія суддів не може визнати поважними, враховуючи зокрема те, що сторона позивача, яка також є стороною справи, що розглядається в Шевченківському районному суді м. Києва, забезпечила явку свого представника до суду апеляційної інстанції, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_2.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 11 липня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що Харківським міським відділом РАГС зроблено актовий запис № 778 /а.с. 5/.

Після одруження, відповідач взяла прізвище «ОСОБА_2».

Між тим, згідно свідоцтва про зміну імені /а.с. 28/, 18 червня 2008 року, відповідач знову змінила прізвище на «ОСОБА_2».

Встановлено, що сторони від шлюбу спільних дітей не мають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що подальше збереження сім'ї є неможливим, а тому шлюб підлягає розірванню.

Так, позивач наполягає на тому, що відносини між ним та відповідачкою не мають ознак подружніх, вони проживають окремо. Позивач зазначає, що на даний момент має стосунки з іншою жінкою, відносини з якою характеризуються ним, як сімейні.

За змістом частини 9 та 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до положень ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно частин 3 та 4 ст.56 цього Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є правом суду, а не його обов'язком.

Оскільки ЦПК України не містить положення щодо терміну строку на примирення, то строк на примирення має узгоджуватися із загальним строком розгляду цивільних справ, передбаченим ст. 157 ЦПК України. Тобто суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У частині 2 ст. 157 ЦПК України зазначається, що у виняткових випадках за клопотанням сторін, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може продовжити розгляд справи, але не більше ніж як на п'ятнадцять днів.

Судом першої інстанції, керуючись наведеними вище положеннями, надано сторонам строк на примирення - 2 місяці, що, як вважає колегія суддів, є достатнім для вчинення сторонами дій, спрямованих на збереження сім'ї, у випадку наявності відповідного бажання.

Між тим, враховуючи, що протягом наданого судом строку, сторони не вчинили будь-яких дій з метою збереження шлюбу та налагодження сімейних відносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та необхідність його розірвання.

Колегія не може прийняти до уваги доводи скаржника щодо того, що вона через стан здоров'я була позбавлена можливості скористатися терміном на примирення, оскільки надані ОСОБА_2 документи підтверджують факт госпіталізації відповідача з 01 липня 2016 року по 12 липня 2016 року, в той час як судом надавався сторонам строк для примирення з 27 квітня 2016 року по 27 червня 2016 року.

Судом об'єктивно встановлено, що з січня 2015 року позивач та відповідач не ведуть спільного господарства, проживають окремо, а позивач має відносини з іншою жінкою.

При цьому відповідачем не було надано суду доказів щодо можливості збереження даної сім'ї та подальшого спільного проживання сторін. Примушування позивача до збереження шлюбних стосунків суперечить вимогам закону.

Колегія суддів не надає доказового значення доводам апеляційної скарги в тій частині, що судом вирішено позовні вимоги до ОСОБА_2, в той час, як позов пред'явлено до ОСОБА_2, оскільки в даному випадку не мала місце заміна сторони з ініціативи суду, а з матеріалів справи /а.с. 28/ об'єктивно вбачається факт зміни прізвища саме відповідача, яке на момент розгляду справи судом першої інстанції було «ОСОБА_2».

Також, посилання скаржника на неможливість розірвання шлюбу представником одного з подружжя є недоречним, оскільки зазначене положення стосується позасудового порядку розірвання шлюбу в органах РАЦС. Крім того, під час надання судом строку на примирення, сторони особисто були присутніми в судовому засіданні, а під час проголошення оскаржуваного рішення, в судовому засіданні особисто був присутній позивач.

Отже, дослідивши зібрані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася, а їхнє спільне проживання суперечить інтересам позивача, що має істотне значення.

Враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, а також відсутність у сторін спільних дітей, колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, як ухваленого на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм чинного законодавства.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: