АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 654/4374/15ц Головуючий в І інстанції: Сіянко В.М.
Номер провадження: №22-ц/791/1263/2016 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Пісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Голопристанська районна державна адміністрація Херсонської області як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої дочки ОСОБА_4 2010 року народження.

Позов обґрунтувала тим, що відповідач, з яким розірвано шлюб у 2013 році і з яким з тих пір вони живуть окремо, протягом півтора року ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої вказаної дочки ОСОБА_5, яка проживає з нею. Крім того, дитина не пам'ятає батька, не має до нього ніяких почуттів, жодного разу його не бачила. З січня 2015 року вона створила нову сім?ю з ОСОБА_6, в якій дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера, доброзичливі стосунки, належне виховання тощо. Також вказала, що факт ухиляння відповідача від своїх обов?язків по вихованню дитини підтверджується судовим рішенням від 30.06.2015 року щодо надання дитині дозволу для виїзду за кордон без згоди батька, який після розірвання шлюбу не приймає участі в її вихованні.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 березня 2016 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначив, що суд не з?ясував ставлення батька до дитини, не враховано його свідчення про те, що до створення позивачкою нової сім?ї дитина проживала разом з ним, що його намагання по телефону з позивачкою встановити для нього порядок та форми спілкування з дитиною привели до усного попередження теперішнього чоловіка позивачки його "посадити", якщо він не припинить нагадувати про себе. Оскільки чоловік позивачки є слідчим поліції, а його батько - заступником начальника обласної поліції, то він не став ігнорувати вказану пораду. Також вказав, що суд безпідставно не прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення його батьківських прав, належним чином не обґрунтував підстави невзяття його до уваги. Також зазначив, що суд неналежно оцінив його турботу про дитину, шляхом сплати матері дитини грошових коштів на утримання дочки; не звернув увагу на те, що аліменти позивачка не потребувала, оскільки він придбавав дочці одяг.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що маючи реальну можливість, ОСОБА_2 протягом тривалого часу не зустрічається та не спілкується із дитиною, не провідує її, не цікавився її життям, фізичним та духовним розвитком, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не приймає жодної участі у вихованні доньки, не проявляє батьківської турботи та любові, не надає матеріальної допомоги

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов при порушенні норми матеріального і процесуального права, що згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Херсона у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу шлюб, укладений 22.01.2010 року між ОСОБА_7 до ОСОБА_2 розірвано 12.12.2013 року (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 08.07.2010 року, сторони від вказаного шлюбу мають дочку ОСОБА_4 (а.с.8).

Сторони не заперечують, що їх дочка проживає разом з матір?ю - позивачкою ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про шлюб, позивачка повторно уклала шлюб 24.01.2015 року з ОСОБА_6 (а.с.5).

Відповідно до письмового висновку Голопристанської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 24.02.2016 року позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним. При цьому, зокрема, було взято до уваги пояснення відповідача про те, що після розлучення він спілкувався з дочкою до того часу, поки його колишня дружина не створила іншу родину, після чого вона стала перешкоджати йому у спілкуванні з дочкою. Він же не відмовляється та бажає приймати участь у вихованні дитини, її утриманні та навчанні. Аліменти в судовому порядку не стягувались, оскільки між сторонами була усна домовленість про добровільне надання матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_5 (а.с.50-51).

При апеляційному розгляді справи позивачка зазначила, що вона з теперішнім своїм чоловіком хочуть створити повноцінну сім'ю, для цього після позбавлення відповідача прав її чоловік має намір удочерити її дочку ОСОБА_5.

Згідно з ч.1 п.2 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п.15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов до отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як вбачається з пояснень відповідача, він заперечує проти позову, має бажання піклуватись про свою дочку та виховувати її, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що підтверджується грошовим переказом в сумі 6300грн., здійсненим ним на користь позивачки 24.02.2016 року (а.с.59), а остання перешкоджає йому спілкуватись з дитиною після створення нової сім'ї.

Суд же помилково розцінив це як обставину, яка сама по собі не є доказом виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків в необхідному обсязі.

Посилання суду на однобічність висновку органу опіки та піклування через відсутність при його винесенні позивачки, як матері дитини, не можуть бути підставою для його відхилення, оскільки її явка не є обов'язковою і не впливає на суть прийнятого висновку.

Крім того, не можуть вважатись обґрунтованими посилання позивачки у своєму позові та посилання суду на заочне рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 30.06.2015 року (у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька), яким нібито було встановлено факт того, що з моменту розірвання шлюбу батько дитини матеріальної допомоги на її утримання не надає, не приймає участі в її вихованні (а.с.6).

Зазначеним заочним рішенням позов було задоволено, ним суд надав дозвіл на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, а також всіх необхідних документів для виїзду за межі України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди її батька - ОСОБА_2 до досягнення нею повноліття. Однак, вказаним рішенням зовсім і не було встановлено той факт, на які посилаються і позивачка як на підставу свого позову, і суд, ухвалюючи оскаржуване рішення. Дійсно, суд зазначив вказані обставини, але не як встановлений факт, а як пояснення позивачки, тобто зазначив пояснення позивачки. Фактом, що є встановленим вказаним заочним рішенням з урахуванням і в межах позовної вимоги, є те, що вимоги позивачки є обгрунтовними, оскільки виїзд малолітньої дочки ОСОБА_4, 2010р.н. за межі України відповідає інтересам дитини, сприяє її розвитку та оздоровленню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачкою не наведено докази винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми обов'язками щодо виховання дитини, що також і не встановлено судом. Крім того, позиція позивача, а саме його намагання спілкуватись з дитиною, матеріальна участь в її утриманні свідчать про те, що він ніяким чином не ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини.

З приводу цього Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року вказав: "58. Окрім того, національні суди не надали значення тому факту, що заявник намагався побачити сина в червні 2003 року. Суди не заслухали свідка, клопотання про виклик якого подавалось заявником, а відповідні суди вищих інстанцій не відреагували на скарги заявника щодо таких дій суду (див. пп. 12-15). До того ж факт оскарження заявником заяви паніОСОБА_8 про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина".

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, належним чином не з'ясував усіх обставин справи, а тому судове рішення слід скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з позивачки на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 535,92грн., оскільки саме таку суму в якості судового збору повинен був сплатити відповідач при поданні апеляційної скарги (110% від 487,20грн.), хоча сплатив фактично 608,00грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, п.2 ч.1 ст.164 СК України, п.п.15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Голопристанська районна державна адміністрація Херсонської області як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 535,92грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська