У х в а л а

іменем україни

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та нарахованих відсотків,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк», поданою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» Шевченком ОлександромВолодимировичем, на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути на свою користь з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі - ПАТ «КБ «Актив-Банк») заборгованість за договором строкового банківського вкладу «Актив прибутковий» від 10 червня 2014 року в розмірі 16 600,00 доларів США та відсотки - 185,06 доларів США.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 10 червня 2014 року вона уклала з відповідачем договір банківського вкладу № ДФО-01-180338 «Актив прибутковий», за умовами якого вона передала банку 16 600 доларів США строком на один місяць, тобто до 10 липня 2014 року, зі сплатою 7 % річних в день повернення вкладу, а 11 червня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду, відповідно до якої позивачем набуто право на вклад за основним договором.

Вказала, що 20 листопада 2014 року вона звернулася до відповідача із заявою про повернення вкладу та відсотків, на яку 03 грудня 2014 року отримана відповідь про неможливість повернення вкладу з огляду на те, що строк повернення вкладу не настав.

Посилаючись на те, що станом на 05 грудня 2014 року заборгованість відповідача перед нею за депозитом складала 16 600,00 доларів США та за нарахованими відсотками 185 доларів США, просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Актив-Банк» на користь ОСОБА_3 за договором строкового вкладу «Актив прибутковий» № ДФО-01-180338 суму у розмірі 16 600 доларів США та відсотки у розмірі 185 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» відхилено, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченко О.В., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною 2 ст. 324 ЦК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходили з того, що ПАТ «КБ «Актив-Банк» порушило зобов'язання щодо повернення депозитних коштів на вимогу вкладника по закінченню строку їх вкладу, а тому вимога ОСОБА_3 про повернення суми вкладу ґрунтується на вимогах закону та договору; при цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що введення у відповідача в грудні 2014 року тимчасової адміністрації та початок процедури ліквідації банку не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивач звернувся до банку із вимогою про видачу вкладу та нарахованих процентів в листопаді 2014 року, а до суду із цим позовом 05 грудня 2014 року, тобто до запровадження процедури ліквідації банку.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на виконання умов укладеного між нею та відповідачем договору № ДФО-01-180338 строкового вкладу «Актив прибутковий» від 10 червня 2014 року було внесено депозитні кошти на рахунок відповідача, що підтверджується випискою за угодою від 10 червня 2014 року № ДФО-01-180338 (а. с. 14) та меморіальним ордером від 10 червня 2014 року № 2833 (а. с. 15).

Відповідно до п. 1 цього договору банк відкриває вкладнику депозитний рахунок та приймає на нього грошові кошти у сумі 16 600 доларів США на строк 1 місяць, тобто з 10 червня по 10 липня 2014 року, зі сплатою 7 % річних в день повернення вкладу.

Крім того, вказаним договором передбачено автоматичне продовження строку його дії.

11 червня 2014 року між позивачкою та ПАТ «КБ «Актив-Банк» було укладено додаткову угоду, відповідно до якої позивачем набуто право на вклад за основним договором (а. с. 17).

20 листопада 2014 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про повернення вкладу та відсотків, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 10-11, 12, 13).

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови правління НБУ від 02 вересня 2014 року № 545 «Про віднесення ПАТ «КБ «Актив-Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 вересня № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк», згідно з яким з 03 вересня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О.В. (а. с. 54).

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України«Просистему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідноз пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Проте, задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій не врахували, що з 03 вересня 2014 року в ПАТ «КБ «Актив-Банк» почала діяти тимчасова адміністрація, натомість із заявою про повернення вкладу ОСОБА_3 звернулася 20 листопада 2014 року, тобто під час дії тимчасової адміністрації. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (06 лютого 2015 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Суди попередніх інстанцій зазначене не врахували, не звернули уваги на те, що після запровадження Фондом тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами ліквідації банку.

З огляду на вказане колегія суддів касаційного суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили, а тому неповнота з'ясування обставин у справі унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, тому рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» Шевченком Олександром Володимировичем, задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А.Нагорняк

Т.О. Писана