Справа № 643/6800/15-ц
Провадження № 2/643/167/16
07.06.2016 року Московський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Зінченко Ю.Є.,
за участю секретаря Давиденко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ТОВ «Кей-Колект» про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна, набутого під час спільного проживання та під час шлюбу, суд
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що восени 2005 року познайомилась з ОСОБА_2. Вони разом навчалися в Міжрегіональній академії управління персоналом. Між ними виникли стосунки і вони вирішили одружитися. З липня 2007 року позивач та відповідач орендували квартиру за адресою: АДРЕСА_1, де стали проживати разом та вести спільне господарство. В планах сторін було взимку 2008 року одружитися і придбати власну квартиру. В середині грудня 2007 року їх спільні знайомі, які знали про намір одружитися і придбати квартиру, надали інформацію, що продається гарна квартира за адресою АДРЕСА_2. Позивач разом із відповідачем подивилися цю квартиру, вона їм дуже сподобалась, але власник квартири ОСОБА_3 поставила умову, що вона може чекати тільки тиждень. Позивач та відповідач внесли завдаток, а щоб сплатити основну суму, 27.12.2007р. взяли кредит в УкрСиббанку, з одночасним укладенням договору іпотеки. Предметом іпотеки виступила дана квартира, покупцем у договорі купівлі-продажу зазначено ОСОБА_2, гроші ОСОБА_2 на руки не отримував, вони одразу були перераховані продавцю квартири. Договір купівлі-продажу та договір іпотеки посвідчені приватним нотаріусом Харківського МНО одночасно в приміщенні УкрСиббанку.
Для розрахунку за кредитом за квартиру позивач зі своєю матір'ю прийняла рішення продати двокімнатну квартиру, яка знаходилася за адресою: АДРЕСА_3, яка належала їм на праві спільної сумісної власності. В зв'язку з тим, що позивач проживала в Харкові, пошук покупця і продаж квартири здійснювала мати позивача за довіреністю позивача і 20 березня 2008 року мати продала дану кватиру за тридцять дві тисячі доларів. Після чого, в цей же день належну позивачу суму грошей в розмірі п'ятнадцять тисяч двісті доларів її мати перерахувала в рахунок погашення кредиту за квартиру. Платіж здійснювала вона особисто через відділення №692 АКІБ УкрСиббанк м. Слав'янськ.
У зв'язку з тим, що квартиру вони придбали без меблів, своїх заробітків в них не було, на прохання позивача її мати придбала для позивача та її чоловіка в м. Слав'янську 26 квітня 2008 року у ФОП ОСОБА_6 диван, вартістю 3002 грн.; 23 травня 2008 року придбала холодильник Індезіт, вартістю 2249 грн. і пральну машину ВЕКО вартістю 1779 грн. 28 травня 2008 року дані речі були відправлені з м. Слав'янськ ОСОБА_4 в АДРЕСА_4, про що свідчить квитанція на оплату перевезення видана Укрпоштою. Після закінчення навчання в липні 2008 року ОСОБА_2 не зміг найти роботу і вирішив таксувати. Для цього позивач та відповідач придбали автомобіль за гроші, які взяли в кредит в УкрСиббанку в розмірі двадцять тисяч доларів. Поручителем виступила позивач та її мати. Після придбання автомобіля вартістю п'ятдесят тисяч двісті десять гривень ОСОБА_2 став мало бувати вдома. Йому постійно телефонували різні жінки, грошей він додому не приносив. За другий кредит мати позивача сплатила 1071 доларів США.
В грудні 2008 року позивач повернулася до дому та побачила, що диван, холодильник та пральна машина вивезені з дому. Інших цінних речей в квартирі не було. Також зникли всі документи. 30 жовтня 2009 року за заявою ОСОБА_2 шлюб між ними було розірвано заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова. З грудня 2008 року і по теперішній час позивач звязку з ОСОБА_2 не підтримує, інформацією про його місцезнаходження не володіє.
27.07.2013 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_7, 25.05.2014р. в них народився син ОСОБА_8, зараз вони всією сім'єю проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_4.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, дала суду пояснення, відповідні обставинам, викладеним у позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач про час, дату і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що ТОВ «Кей-Коллект» внаслідок купівлі кредитного портфелю у ПАТ «УкрСиббанк» набуло право вимоги за кредитом ОСОБА_2, на даний час кредит не погашений, просив в задоволенні позову відмовити.
Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 показала, що з позивачем знайома з 2003 року, спілкувалися вони дуже тісно, дружили, на період навчання вони з позивачем разом мешкали у гуртожитку, свідок була дружкою на весіллі позивача. Позивач та відповідач мешкали разом з 2007 року, влітку 2007 року почали знімати квартиру, відносини були між ними дуже добрі, вони кохали один одного, вели спільне господарство. Свідок зі своїм хлопцем та позивач з відповідачем ходили один до одного в гості, потім позивач та відповідач придбали спірну квартиру, мати позивача продала квартиру, щоб дати їм гроші для придбання житла, розійшлись вони з чоловіком тому, що він перестав цікавитися життям сімї і раптово зник. В останнє свідок бачила його до розлучення.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_10 показав, що його дівчина та позивач навчалися разом, таким чином він познайомився з позивачем та її колишнім чоловіком. Йому відомо, що позивач та відповідач вели спільне господарство та мешкали разом з 2007 року, або навіть раніше. Спочатку вони наймали житло, відповідач строїв плани на майбутнє, вони були сімєю, разом жили та вели господарство, відповідач скаржився, що бюджетом керує дружина. Потім було в кредит придбано житло, деталей оформлення кредиту він не знає, але знає, що на кредит гроші давала мати позивача. Свідку відомо, що позивач та відповідач розлучилися, останній раз свідок бачив його в 2009 році.
Суд, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, показання свідків, перевіривши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (до укладення другого шлюбу ОСОБА_5О.) та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2008 року по 30 жовтня 2009 року (а.с. 8,9,29).
Згідно копії квитанції № 15 від 26.03.2008 року, платник ОСОБА_2, в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника ОСОБА_15 сплачено 400 доларів США., що еквівалентно 2020,00 грн. (а.с. 25).
Згідно копії квитанції від 18.07.2008 року, платник ОСОБА_2, в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника ОСОБА_15 сплачено 1172,00 доларів США., що еквівалентно 5672,85 грн. (а.с. 26).
Згідно копії квитанції № 31 від 30.12.2008 року, платник ОСОБА_2, в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника ОСОБА_15 сплачено 200 доларів США., що еквівалентно 1540,00 грн. (а.с. 24).
Згідно копії квитанції № 104 від 27.01.2009 року, платник ОСОБА_2, в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника ОСОБА_15 сплачено 100 доларів США., що еквівалентно 770,00 грн. (а.с. 24).
Згідно копії квитанції № 13 від 28.01.2009 року, платник ОСОБА_16, в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника ОСОБА_15 сплачено 109,09 доларів США., що еквівалентно 839,99 грн. (а.с. 25).
Згідно копії квитанції № 53 від 26.02.2009 року, платник ОСОБА_17, в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника ОСОБА_15 сплачено 200,00 доларів США., що еквівалентно 1540,00 грн. (а.с. 26).
Згідно копії квитанції № 23 від 25.03.2009 року, платник ОСОБА_16, в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника ОСОБА_15 сплачено 146 доларів США., що еквівалентно 1124,20 грн. (а.с. 23).
Як вбачається з квитанції від 28.05.2008 року з АДРЕСА_7 здійснено перевезення вантажу: холодильника, пральної машини, дивану до м. Харкова, вул. Блюхера, 54/55 (а.с. 84).
Копія довідки про розмір заборгованості за кредитом, надана позивачем не може бути врахована судом як доказ розміру заборгованості, оскільки вона відображає заборгованість станом на 27.11.2009 року (а.с 131).
У відповідності до ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Відповідно до ст. 74 СК України, у разі, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
На підставі показань свідків, суд вважає доведеним, що позивач та відповідач мешкали однією сімєю без укладання шлюбу в період з 01 липня 2007 року по 14 лютого 2008 року.
У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.
Згідно ч.1 ст. 68 Сімейного Кодексу припинення шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини.
Згідно положень ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.
Відповідно до ч.1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а при вирішені судом спору про порядок поділу майна суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до правил кредитування позичальник до закінчення виплати одержаної позики не має права проводити дії, пов'язані з відчуженням придбаного за рахунок позики нерухомого майна без дозволу банку, який видав позику, але це не означає, що в судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядження ним.
Зі змісту п. 23, 24 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.
Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
Відповідно до п. 30 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтвердитись іншими засобами доказування.
Всі обставини, які стосуються грошових коштів, наявності чи відсутності майна можуть бути підтверджені лише письмовими доказами, наприклад договорами, квитанціями, платіжними дорученнями, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
За таких обставин, встановити обсяг та вартість майна, нажитого у шлюбі, а саме: меблів, побутової техніки, автомобілю, відсутності вказаного майна у користуванні позивача неможливо.
Крім того, судом встановлено невірну методику розрахунку частки квартири позивачем, оскільки згідно з вимогами ст. 1046-1049 ЦК України, кредитні кошти надаються з платою за їх користування процентами, а у разі порушення умов договору кредиту наявні штрафні санкції. Для вірного розрахунку частки квартири необхідними є відомості про погашення заборгованості з вказівкою, яка сума зарахована в рахунок погашення пені (якщо вона є), відсотків, тіла кредиту і тільки сума сплачених коштів за тілом кредиту, яка сплачена із власних коштів позивача під час шлюбу та сплачена позивачем після розірвання шлюбу складатиме її особисту частку у праві власності на квартиру. Доказів на підтвердження родинних відносин між позивачем та ОСОБА_4, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, суд задовольняє позов частково та в порядку поділу майна подружжя ділить спірну квартиру, виходячи з наступного.
Суд при поділі майна не відступає від засад рівності часток подружжя згідно з вимогами ч. 2,3 СК України, оскільки належних доказів для підтвердження обставин щодо того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, суду не надано. Належних та допустимих доказів, що спірна квартира придбана за рахунок власних коштів позивача, суду не надано.
За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити позов частково та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири. Враховуючи, що в 2015 році здійснено перейменування вулиць м. Харкова, на даний час вул. Блюхера має назву Валентинівська, суд вказує існуючу на час ухвалення рішення назву вулиці.
Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме пропорційно до задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача половину сплаченого судового збору у розмірі 1179,47 грн.
Керуючись ст.ст. 60,61,63,65,68,70,71,74 Сімейного кодексу України, ст. 3,4,10,11,15,58,59,60,61,61,209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сімєю без укладення шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в період з 01 липня 2007 року по 14 лютого 2008 року.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_8.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1179,47 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Ю.Є. Зінченко