Справа № 495/7147/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
10 березня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
Головуючого - судді Шевчук Ю.В.
при секретарі Мамончик К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Одеського Регіонального Управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відділення №9 філії «Одеське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошового внеску на депозитний рахунок та відсотків за користування грошовими коштами, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Одеського Регіонального Управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відділення №9 філії «Одеське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та згідно з її заявою від 10.03.2016 року просить суд стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь суму вкладу в розмірі 432 320 гривень, нарахованих та не виплачених відсотків у розмірі 94 849,93 гривень, три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 25 868,08 гривень, а всього 553 038 гривень, що станом на 28.09.2015 року еквівалентно 25 584,66 доларів США, та 500 гривень витрат на правову допомогу.
26 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду без номеру до договору про банківській строковий вклад №8949/370-12 від 28.09.2012 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснено поповнення вкладу на суму 4 000,00 доларів США.
03 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду без номеру до договору про банківській строковий вклад №8949/370-12 від 28 вересня 2012 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснено поповнення вкладу у сумі 3 300,00 (три тисячі триста) доларів США.
15 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду без номеру до договору про банківській строковий вклад №8949/370-12 від 28 вересня 2012 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснено поповнення вкладу у сумі 2 700,00 (дві тисячі сімсот) доларів США.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди без номеру від 15 січня 2013 року до договору про банківській строковий вклад (депозит) №8949/370-12 від 28 вересня 2012 року, по закінченні строку дії договору 03 жовтня 2013 року термін може бути продовжено на 180 днів по згоді сторін. Термін дії договору сторонами не продовжувався.
Таким чином 03 жовтня 2013 року відповідач мав би повернути ОСОБА_1 відповідну суму Внеску, а саме 20 000,00 доларів США Внеску та нараховані 11 відсотків річних за користування внеском. Але відповідач вказану суму внеску та відсотки не повернув і по теперішній час.
Станом на сьогоднішній день відповідач зобовязаний повернути ОСОБА_1 відповідну суму Внеску разом з сумою нарахованих за користування ним процентів, а саме 20 000,00 доларів США Внеску, та 4 387,95 доларів США нарахованих процентів, також 1 196,71 доларів США - три проценти річних від простроченої суми, а всього 25 584,66 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 28 вересня 2015 року еквівалентно 553 140,40 гривень.
Розрахунок 11 % річних:
11 % = (Сума вкладу х Ст х Дні) : (Рік х 100) = (20 000.00 х 11 х 728) : (365 х 100) = 4 387,95 доларів США.
Розрахунок 3 % річних:
3 % = (Св х Ст х Дні) : (Рік х 100) = (20 000.00 х 3% х 728) : (365 х 100) = 1 196,71 доларів США.
Перед закінченням строку договору і після його закінчення ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача з заявами про видачу суми вкладу та нарахованих відсотків, але відповідач постійно відмовляв і ніяких грошей не видавав.
Позивач у судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи сповіщалась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити стягнувши з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму вкладу у розмірі 432 320 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 25 868,08 гривень, відсотки за договором банківського вкладу у розмірі 94 849, 93 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався, під час розгляду справи направляв на адресу суду свої письмові заперечення на позовні вимоги. В своєму останньому письмову запереченні від 18.03.2016 року представник відповідача вказав на те, що ОСОБА_1 протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, не заявляла Фонду про свої вимоги до банку, а отже такі вимоги вважаються погашеними і не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.8 ст. 49 Закону вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 вересня 2012 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в собі Начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» ПАТ «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2, що діє на підставі Положення про відділення та довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 26.01.2012 року, з однієї сторони, і ОСОБА_1 з іншої сторони, було укладено договір № 8949/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті.
Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Суд звертає увагу на додержання сторонами вимог ст.. 203 ЦК України при укладанні договору, які є обовязковими для чинності правочину. Відповідно до ч.2 зазначеної статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Згідно з ч.1 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.
26 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем в особі відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду до договору про банківській строковий вклад №8949/370-12 від 28.09.2012 року, згідно якої позивачем здійснено поповнення вкладу у сумі 4 000,00 доларів США.
03 грудня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про банківській строковий вклад №8949/370-12 від 28 вересня 2012 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснено поповнення вкладу на суму 3 300,00 доларів США.
15 січня 2013 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду без номеру до договору про банківській строковий вклад №8949/370-12 від 28 вересня 2012 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснено поповнення вкладу у сумі 2 700,00 (дві тисячі сімсот) доларів США.
Весь термін на який був укладений договір, а саме з 28.09.2012 року по 03.10.2013 року позивач отримала процентні кошти за ставкою 11%. Однак, після закінчення дії договору банківського вкладу позивачу не повернули суму основного вкладу у розмірі 20 000 доларів США.
Такі обставини повністю підтверджуються матеріалами справи, зокрема самим договором про банківський строковий вклад від 28.09.2012 року та додатковими до нього угодами з копіями квитанцій про внесення коштів на депозитний рахунок банку. Варто зазначити, що представник відповідача в наданих до суду запереченнях не заперечував самого факту укладення між його довірителем та позивачем вищезазначених договорів, а від так, й існування між ними певних фінансових правовідносин.
За положеннями ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та інших правочинів. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За положеннями ч.3 цієї ж статті до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Згідно ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
З наданих представником відповідача матеріалів вбачається, що Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 відповідно до статті 76 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним. Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 308 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року.
Під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників не здійснюється, крім виплати коштів за вкладами, строк яких закінчився. При цьому виплати здійснюються в межах суми, що гарантується Фондом до 200 000 гривень (включно з нарахованими відсотками). Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України. Для отримання коштів необхідно звернутися до банку із письмовою заявою, що й зробила позивач та на її письмове звернення Тимчасова адміністрація 20.10.2015 року надала відповідь про те, що «подання до Фонду заяв на виплату коштів за договорами банківського рахунку та за договорами банківського вкладу, термін дії яких закінчився до введення та під час тимчасової адміністрації у Банку, законодавством не передбачено. За такими договорами виплата коштів здійснюватиметься за списками вкладників, які формує уповноважена особа Фонду».
Відповідно до п.5 ч.5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
Одночасно, згідно з п.1 ч.6 зазначеного Закону: обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.
Таким чином, на момент запровадження Тимчасової адміністрації, 17.09.2015р., депозитний договір майже два роки як був закінченим. Саме тому, під час дії Тимчасової адміністрації вимоги позивача про виплату коштів з нарахованими відсотками повинні були бути розглянуті та задоволені, хоча б в межах гарантованих сум відшкодування.
В подальшому, постановою Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 відповідно до ст.. 77 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.
Відповідно до ч.1, 5 ст. 45 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.
Відповідно до п.14 ст. 2 Закону, реєстр учасників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - реєстр учасників Фонду) - реєстр, який ведеться Фондом та містить відомості про участь банку в системі обовязкового гарантування вкладів фізичних осіб.
Фонд здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.4 ст..4). Разом з тим, Фонд належним чином не виконав свого зобовязання з 17.12.2015 року та на день винесення рішення не виплатив жодну частину коштів за вкладом, навіть гарантовану, і взагалі не повідомив про порядок задоволення вимог вкладників.
Разом з тим, суд вважає недоцільними посилання представника відповідача на те, що позивач протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, не заявляла Фонду про свої вимоги до банку, а отже такі вимоги вважаються погашеними і не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.8 ст. 49 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.
Більш того, на думку суду, представник відповідача помилково намагається обґрунтувати свої дії положенням ч.8 ст. 49 Закону, в той час коли частиною 1 ст. 49 того самого Закону вкладник відокремлюється від кредитора. Тобто, представник відповідача в своїх запереченнях використовує положення зазначеного Закону у вигідній для себе позиції, використовуючи одночасно регулюючі норми для кредиторів та вкладників банку, не розділяючи цих учасників за їх правовим статусом та похідним обсягом прав.
Згідно з ч.1 ст. 49 Закону, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.
Згідно з заявою позивача від 29.12.2015 року адресованої Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивач просила включити її до списку на виплату коштів в межах гарантованої суми відшкодування згідно договору № 8949/370-12 від 12.09.2012 року . Тобто, через 11 днів після відкликання банківської ліцензії 17.12.2015 року.
04.01.2016 року позивач направила на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяву з проханням включити її кредиторську вимогу за вкладом до реєстру акцептованих вимог кредиторів в порядку черговості. Тобто, позивач намагалась задовольнити вимоги відповідача та вже зверталась з проханням віднести її до реєстру акцептованих вимог кредиторів, не розуміючи, що є вкладником та законом передбачений інший порядок повернення її коштів при ліквідації банку.
Статтею 52 Закону встановлена черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. У вказаному списку обовязок щодо задоволення вимог вкладників віднесено в четверту чергу, а вимоги кредитів в девяту чергу, що повинно враховуватись Фондом і не вводити себе та інших учасників в оману. Додатково суд звертає увагу, що кошти позивача не відносяться до категорії тих, які не відшкодовуються Фондом (ч.4 ст. 26 Закону).
Згідно з п.1 ч.2 ст. 20 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для: виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст. 213 ЦПК).
У відповідності з ст. 28 Закону, Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий курєр» або «Голос України» та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.
Відомості про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування суду не надавались, що дає підстави вважати про виконання на сьогоднішній день Фондом основного свого обовязку виплати внесків вкладникам.
У відповідності до ч.1 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
За матеріалами справи, процедура виведення Фондом банку з ринку почалась 17.09.2015 року (Наказ № 308 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Рішення № 171 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб). Однак, як зазначалось вище, під час дії Тимчасової адміністрації позивачу, депозитний договір якої був закінчений на момент запровадження цієї адміністрації, виплата коштів за вкладом не здійснювалась.
Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 27 Закону, нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).
Відповідно до ч.2 ст. 77 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.
Як вбачається з Постанови Правління НБУ від 17.12.2015 року № 898, Правління прийняло рішення про відкликання банківської ліцензії розглянувши саме пропозицію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, в даному випадку нарахування відсотків за вкладом припиняється 17.12.2015 року - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відтак, розрахунок відсотків за користування вкладом в розмірі 20 000 доларів США повинен проводитись з 03.10.2013 року (день закінчення терміну дії депозитного договору) по 17.12.2015 року, однак, суд не може виходити за межі позовних вимог шляхом їх збільшення, тому повністю приймає та задовольняє позовну вимогу в частині стягнення відсотків за користування депозитними коштами в період з 03.10.2013 року по 01.10.2015 року день звернення до суду з відповідною заявою, в розмірі 4 387,95 доларів США. Наданий позивачем розрахунок, в якому вона чітко розрахувала проценти за кожну добу окремо, не викликає сумніву в правильності його складання.
728 діб позивач отримувала проценти за ставкою 11% річних, тобто (20 000 х 11 х 728) : (365 х 100) = 4 387,95.
За такою ж формулою проводиться розрахунок 3%, що підлягають стягненню в порядку ч. 2 ст..625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосування даної норми є правом позивача, яким вона скористалася, що на думку суду є доцільним, оскільки відповідач зобовязаний сплатити відсотки за неправомірне користування ним чужими коштами, їх утримання та ухилення від їх повернення, тим самим понести відповідальність за прострочення виконання зобовязання.
3% від загальної суми 20 000 протягом 728 діб складає: (20 000 х 3 х 728) : (365 х 100) = 1 196,71 доларів США.
Згідно з довідкою Державного ощадбанку України від 28.09.2015 року, яку надала позивач, курс української гривні по відношенню до долара США станом на 28.09.2015 року складав 2 161 гривень 5991 коп. за 100 доларів США. Саме такий тариф співвідношення валют використовувала позивач під час переведення іноземної валюти в національну, в той час як станом на 17.12.2015 року день по який можуть нараховуватись відсотки, курс за 100 доларів США становив 2 351,92 гривень. Однак, з врахуванням положень ст..11 ЦПК України, суд не вправі виходити за межі позовних вимог та збільшувати їх, тому вважає за доцільне повністю задовольнити позовні вимоги позивача стягнувши суму коштів саме в тому розмірі який був заявлений 553 038 гривень, з яких сума вкладу становить 432 320 гривень, три проценти річних від простроченої суми - 25 868,08 гривень, відсотки за договором банківського вкладу у розмірі 94 849, 93 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»: розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні стаття 1.
Позивач з матеріалами справи надала квитанцію від 29.09.2015 року № 1166/11 про сплату грошових коштів в розмірі 500 гривень за отримані правові послуги. Такий розмір компенсації суд вважає обґрунтованим та не вбачає підстав для його зменшення.
Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 530, 38 гривень стягнути з відповідача на користь держави.
Нормативними положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема статтею 3 встановлено, що Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є обєктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є субєктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.
Функціональні обовязки та правовий статус Фонду приводять до висновку, що Фонд не бере на себе фінансові зобовязання банку, а лише управляє його майном з метою забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Саме тому, стягування розміру вкладу з нарахованими відсотками повинне здійснюватись з самого банку - Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит».
Керуючись ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст.. 77 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 6, 11, 92, 95, 202, 203, 214, 509, 526, 627, 1058, 1066 ЦК України, 3, 4, 10, 11, 60, 84, 88, 169, 209-215 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит» (код ЄРДПОУ: 09807856, місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, 60) на користь ОСОБА_1 (ІК - НОМЕР_1) суму вкладу у розмірі 432 320 (чотириста тридцять дві тисячі триста двадцять) гривень.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит» (код ЄРДПОУ: 09807856, місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, 60) на користь ОСОБА_1 (ІК - НОМЕР_1) відсотки за договором банківського вкладу у розмірі 94 849 (девяноста чотири тисячі вісімсот сорок девять) грн. 93 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит» (код ЄРДПОУ: 09807856, місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, 60) на користь ОСОБА_1 (ІК - НОМЕР_1) три проценти річних від простроченої суми в розмірі 25 868 (двадцять пять тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 08 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит» (код ЄРДПОУ: 09807856, місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, 60) на користь ОСОБА_1 (ІК - НОМЕР_1) витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит» (код ЄРДПОУ: 09807856, місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, 60) на користь держави судовий збір в розмірі 5 530, 38 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя