АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Управління Державної казначейської служби України в Печерському районі міста Києва про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Управління Державної казначейської служби України в Печерському районі міста Києва про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, в якому просив стягнути з Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві через Управління державної казначейської служби України в Печерському районі міста Києва в сумі 773 344,04 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів його грошовими коштами в сумі 35 000,00 доларів США, обіцяючи влаштувати позивача на комерційну роботу. За офіційним курсом НБУ сума складала 773 344,04 грн. У зв'язку з неповерненням йому грошових коштів ОСОБА_2, він звернувся до Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві та прокуратури Шевченківського району міста Києва. Довгий час за вказаним провадженням не проводилося досудове розслідування, потім кримінальне провадження було передано для проведення досудового розслідування до Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві. У зв'язку з бездіяльністю слідчого, як зазначає позивач, не проведення ним слідчих дій, йому спричинено матеріальну шкоду в сумі 773 344,04 грн.

Справа № 757/31091/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13605/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне встановлення обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт, посилалася на те, що суд першої інстанції не врахував безпідставну бездіяльність органів досудового розслідування у розгляді його заяви про кримінальне правопорушення.

Також, судом не було враховано, що в судовому порядку двічі визнавалася бездіяльність слідчих, проте ніяких реагувань з їх боку не відбулося.

Таким чином, апелянт вважає, що бездіяльністю відповідача у розгляді кримінального провадження, йому завдано заявлену шкоду.

Позивач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на положення ст.ст. 1174, 1176 ЦК України та виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено факту незаконного засудження позивача, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, а тому вимоги позовної заяви є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивченням матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що жодного належного доказу та обґрунтування щодо незаконності рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було.

Посилаючись на незаконність дій відповідача - до Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, позивачем не надано а ні суду першої інстанції, а ні під час апеляційного перегляду жодних належних доказів обґрунтованості своїх вимог. Усі вимоги позову ґрунтуються виключно на припущеннях та оціночних судженнях позивача, що не може бути покладено в основу рішення суду.

Суд першої інстанції правильно послався на положення ч.1 ст.1166 ЦК України, відповідно до якого майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_1, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, сам вказує на те, що йому завдано шкоди, на його думку, шахрайськими діями громадянина ОСОБА_2 на суму 35 000 доларів США, проте просить стягнути ці кошти з Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що суперечить положенням ч.1 ст.1166 ЦК України.

Законодавством України не передбачено правових норм, відповідно до яких, у разі тривалого проведення досудового розслідування кримінального правопорушення органами внутрішніх справ, на останніх покладався обов'язок відшкодування шкоди потерпілому, замість особи, яка завдала таку шкоду.

Таким чином, звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 навіть не обґрунтував його нормами законодавства, якими на його думку врегульоване дане питання, пославшись тільки на загальні положення Конституції України, які не врегульовують правовідносини, що склалися.

Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року по суті позовних вимог колегія суддів вважає таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині стягнення з позивача судового збору, оскільки судом першої інстанції не було враховано норм Закону України «Про судовий збір», відповідно до яких судовий збір не справляється в такій категорії справ.

Так, відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання, зокрема, позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Як вбачається з позовної заяви, вона подана позивачем з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, а тому судовий збір позивачем не справляється відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Суд першої інстанції не врахував наведеного, що призвело до помилкового рішення в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору.

Отже, у вказаній частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь держави у сумі 6 090 грн. скасувати.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді