Справа № 130/2249/15-ц Провадження № 22-ц/772/3534/2016Головуючий в суді першої інстанції Вернік В. М.
Категорія 54 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся суд з зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до наказу №148-ос від 06.07.2006 року позивача було прийнято на посаду водія 2-го класу бази нафтопродуктів ст. Матейкове ДП «Укрзалізничпостач».

Згідно наказу №20-ос від 15.01.2007 року його було переведено на посаду водія 1-го класу, а 07.08.2014 року відповідно до наказу №380-ос від 07.08.2014 року його було звільнено у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.10.2014 року, стягнуто з ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на користь ОСОБА_2 4074,21 гривень середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18.12.2014 року скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.10.2014 року та поновлено ОСОБА_2 на посаді водія 1-го класу бази нафтопродуктів (паливно-технологічного відділу) ст. Матейкове ДП «Укрзалізничпостач» з 07.08.2014 року, виплачено ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 07.08.2014 року по 18.12.2014 року та 4074,21 гривень за час затримки при звільненні з роботи.

На підставі даного рішення апеляційного суду позивача було поновлено на посаді водія автотранспотних засобів відділу зберігання нафтопродуктів (Матейкове) управління обліку нафтопродуктів та складського господарства ДП «Укрзалізничпостач».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2015 року залишено в силі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.10.2014 року.

22.07.2015 року на підставі наказу №62-ос ОСОБА_2 звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки вчинено без проведення визначеної законом процедури щодо скорочення штату. Просив зобов'язати ПАТ «Укрзалізниця» поновити його на посаді водія з 22.07.2015 року; стягнути на його користь з ПАТ «Укрзалізниця» кошти за завдану моральну шкоду в сумі 25000 грн.; кошти за вимушений прогул з 22.07.2015 року по день винесення рішення у цій справі, а також кошти в сумі 9516,53 грн., які були нараховані за виконання посадових обов'язків, але не виплачені на 22.07.2015 року.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року замінено первісного відповідача ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на належного ПАТ «Українська залізниця» (т.2 а.с.84).

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині стягнення коштів нарахованих під час виконання трудових обов'яків заявлено до не належного відповідача, а в інших частинах є безпідставним.

Однак, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки, ОСОБА_2 з 10.07.2006 року був прийнятий на роботу на посаду водія бази нафтопродуктів ст. Матейкове ДП «Укрзалізничпостач», з якої звільнений наказом останнього від 07.08.2014 року №380-ос у зв'язку із скороченням штату згідно з п.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.8-9).

Відповідно до наказу ДП «Укрзалізничпостач» від 22.07.2015 року №62-ос ОСОБА_2 22.07.2015 року було звільнено з посади водія автотранспортних засобів (легкового автомобіля) згідно з п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.10.2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року (т.1 а.с.3).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.10.2014 року стягнуто з ДП «Укрзалізничпостач» на користь 4074,21 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо поновлення його на роботі з 08.08.2014 року, щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 25000 грн., завданої неправомірним звільненням, щодо стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2007 року по 07.08.2014 року та за 08.08.2014 року (т.1 а.с.26-35).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18.12.2014 року, рішення Жмеринського міськрайонного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким поновлено ОСОБА_2 на посаді водія бази нафтопродуктів ст. Матейкове ДП «Укрзалізничпостач» з 07.08.2014 року, зобов'язано ДП «Укрзалізничпостач» виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.08.2014 року по 18.12.2014 року та стягнуто з ДП «Укрзалізничпостач» на користь ОСОБА_2 4074,21 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи; в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, не нарахованої та невиплаченої заробітної плати відмовлено (т.1 а.с.36-43).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року скасовано рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18.12.2014 року та залишено в силі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.10.2014 року (т.1 а.с.44-49).

Постановою Верховного Суду України від 16.03.2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року відмовлено (т.2 а.с.168-169).

Наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 15.01.2015 року №7-ос (т.1 а.с.116) на виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18.12.2014 року скасовано наказ ДП «Укрзалізничпостач» від 07.08.204 року №380-ос «Про припинення трудового договору (контракту)» та поновлено ОСОБА_4 на посаді водія автотранспортних засобів відділу зберігання нафтопродуктів Управління обліку нафтопродуктів та складського господаврства з 19.01.2015 року.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до положень ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У відповідності до вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення грунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги безпідставні щодо неправомірності звільнення позивача з роботи згідно наказу ДП «Укрзалізничпостач» від 22.07.2015 року №62-ос з підстав недодержання умов, передбачених ст.43,49 КЗпП України, щодо звільнення позивача за скороченням штату, так як згідно наказу №62-ос, а також наказу ДП «Укрзалізничпостач» від 15.01.2015 року №7-ос, ОСОБА_2 було поновлено на роботі згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18.12.2014 року та звільнено з роботи на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.10.2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року.

Висновок суду першої інстанції вірний, що поновлення ОСОБА_2 на роботі не становило обставин його прийняття на роботу, а лише зумовлювалось виконанням вимог закону (ч.6 ст.235 КЗпП України) щодо обов'язковості негайного виконання рішення про поновлення на роботі звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, а саме рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18.12.2014 року в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі, як такого, що за моменту його проголошення набрало законної сили.

Однак, як вбачається з матеріалів справи внаслідок скасування вище вказаного рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.10.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року, у відповідності до вимог чинного законодавства, рішення апеляційного суду від 18.12.2014 року втратило законної сили, зокрема рішення Жмеринського міськрайонного суду від 10.10.2014 року набуло законної сили, обставини залишились незмінними й за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Верховним Судом України за заявою ОСОБА_2

Скасування рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18.12.2014 року визначало припинення усіх визначених таким рішенням правових наслідків та зобов'язань для сторін.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в частині поновлення на роботі на посаді водія, стягненні моральної шкоди в розмірі 25000 грн. та стягненні середнього заробітку за вимушений прогул з 22.07.2015 року по день винесення рішення у цій справі, оскільки такі вимоги є безпідставними. Зокрема, не вбачається факт спричинення позивачу моральної шкоди його звільненням, наявності причинного зв'язку між рішенням про звільнення та моральною шкодою. Крім того, вимога про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул з 22.07.2015 року по день винесення рішення, можлива лише тоді коли працівника поновлено на роботі.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 9516,53 грн., а тому доводи апеляційної скарги у цій частині заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки виданої ДП «Укрзалізничпостач» №ЦХП-181 від 08.09.2015 року, позивачу на момент звільнення станом на 22.07.2015 року нараховано виплати: 18 днів невикористаної відпустки в сумі 1494,63 грн.; річна премія 50 % в сумі 1488 грн.; згідно рішення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 4074,21 грн.; індексація в сумі 908,63 грн., що разом становить 9516,53 грн. (т.1 а.с.113).

Колегія суддів, вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивач звернувся із вимогою про стягнення коштів в сумі 9516,53 грн. до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ДП «Укрзалізничпостач», який не виключений з ЄДРПОУ, виходячи з наступного:

ДП «Укзалізничпостач» ввійшло до переліку підприємств, на базі яких утворено ПАТ «Українська залізниця», і з 01.12.2015 року всі права і обов»язки за договорами, укладеними ДП «Укзалізничпостач», перейшли до ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва».

У даному конкретному випадку має місце не ліквідація у прямому сенсі, а реорганізація шляхом злиття. І тому, незважаючи на те, що юридична особа, яка реорганізована, ще не припинила своє існування не виключена з єдиного державного реєстру, її права та обовязки за договорами (за виключенням тих, що пов'язані із процедурою припинення) вже перейшли до новоствореної шляхом реорганізації особи.

ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов»язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, реорганізованих шляхом злиття відповідно до Постанови КМУ «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 №200.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 9516,53 грн., які були нараховані за виконання посадових обов'язків, але не виплачені станом на 22 липня 2015 року, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Враховуючи норми ст..88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» (на час звернення позивача до суду з позовом) з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 511,56 грн. з яких: за подання позовної заяви 243,60 грн. та за подання апеляційної скарги 267,96 грн. (243,60 грн.*110%).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи і судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року в частині відмови у стягненні 9516,53 гривень скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким:

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, Код ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) кошти в сумі 9516 (дев'ять тисяч п'ятсот шістнадцять) гривень 53 копійки.

Стягнути з з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, Код ) на користь держави судовий збір в розмірі 511 (п'ятсот однинадцять) гривень 56 копійок.

В інші частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Медяний В.М.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.