Справа № 449/23/13 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/783/402/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

секретаря: Цапа П.М..

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3., ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_6, Перемишлянської міської ради Львівської області, треті особи управління Держкомзему у Перемишлянському районі, ОСОБА_7 про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 22.12.2004 року, виданого Перемишлянською міською радою на ім"я ОСОБА_6, зобов"язання ОСОБА_6 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та зобов"язання ОСОБА_6 звільнити самовільно захоплену ним частину присадибної земельної ділянки площею.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, визнано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22.12.2004 року частково недійсним, а саме: в частині завищення на 95 см. розміру межі земельної ділянки від літери "А" до літери "Б" та зазначення в описі плану земельної ділянки інформації про те, що межі від літери "Е" до літери "А" це є землі гр. ОСОБА_2 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що наявний в матеріалах справи акт - абрис встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_6 від 15.03.2004 року на земельну ділянку площею 0,0850 га по АДРЕСА_2, який був складений без підпису ОСОБА_2, а також встановлення судом першої інстанції невідповідності розмірів земельної ділянки останнього, є підставами для визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,0850 га, виданого 22.12.2004 року недійсним в цілому. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов»язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до ст. 126 ЗК України ( в редакції на час укладення договору дарування земельної ділянки ) таким документом був Державний акт на право власності на земельну ділянку, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних правовідносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно - правових угод.

У спорах, пов»язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У такому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушення прав у судовому порядку.

Згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів.

Відповідно до роз»яснень абз.2 п.2 постанови Пленуму Верхового Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками, про визнання недійсними угод купівлі - продажу, дарування, застави,обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених з порушенням встановленого законом порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.03.20043 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування садиби, за умовами якого дарувальник, ОСОБА_7, подарував, обдарованому, ОСОБА_6, належний дарувальнику на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2 з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями, а також земельною ділянкою, на якій вони знаходяться. В договорі зазначено, що житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0.0850 га, якою ОСОБА_8 володіє на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ 247, виданого і зареєстрованого Перемишлянською міською радою Львівської області 18.05.1995 року на підставі рішення №147 виконкому Перемишлянської міської ради від 09.03.1995 року.

З плану зовнішніх меж земельної ділянки, відображеного у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ -247, виданого на ім"я ОСОБА_7, вбачається, що довжина земельної ділянки від точки А до точки Б становить 19.95 м, а від точки Г до точки Д становить 19.27 м, Аналогічні розміри земельної ділянки зазначені в акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 15.03.2004 року.

На підставі договору дарування садиби від 09.03.2004 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, ОСОБА_6 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що підтверджує право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,085 га.

Разом з тим, як вбачається з плану меж земельної ділянки, відображеному в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, довжина земельної ділянки від точки А до точки Б становить 21.90 м, а від точки Г до точки Д становить 19.37 м.

Тобто, в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, існує невідповідність розмірів земельної ділянки, розмірам цієї ж земельної ділянки зазначеним у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ - 247, виданому ОСОБА_7 18.05.1995 року.

Оскільки ОСОБА_6 отримав у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0.0850 га по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 09.03.2004 року, у якому зазначено про те, що земельною ділянкою площею 0.0850 га дарувальник ОСОБА_8 володіє на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ - 247, виданого і зареєстрованого Перемишлянською міською радою Львівської області 18.05.1995 року, враховуючи, що саме цей державний акт був первинним, розміри земельної ділянки, зазначені у Державному акті на право власності на землю серії НОМЕР_1 виданому 22.12.2004 року, повинні відповідати розмірам цієї земельної ділянки, зазначеним у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ - 247.

У зв»язку з існуючими розбіжностями розмірів земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0.0850 га по АДРЕСА_2 в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданому 22.12.2004 року, такий Державний акт на право власності на землю слід визнати недійсним в цілому, а висновки суду першої інстанції про часткове визнання цього державного акту недійсним спростовуються вищенаведеним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов»язання ОСОБА_6, правонаступником якого є ОСОБА_4, не чинити перешкод у користуванні приналежною йому на праві власності земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, а також зобов»язання відповідача звільнити самовільно захоплену ним частину земельної ділянки, оскільки позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів чинення перешкод та самовільного зайняття відповідачем належної позивачу земельної ділянки площею.

Доводи апелянта не спростовують правильного висновку суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року в частині визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 22.12.2004 року слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 22.12.2004 року ОСОБА_6 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,0085 га. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року - в частині визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 22.12.2004 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 22.12.2004 року ОСОБА_6 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,0085 га.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Богонюк М.Я.

Ванівський О.М.