печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі - Бажан О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Соболєва А. про примусове проникнення до житла боржника у зведеному виконавчому провадженні № 45322615 щодо примусового виконання рішень щодо боржника ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Печерського РВ ДВС у м. Києві ГТУЮ у м. Києві Соболєв А., за погодженням Начальника Печерського РВ ДВС м. Києва Коблош О. Й., звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 для вчинення виконавчих дій.

У судове засідання державний виконавець не з'явився, про розгляд подання повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заяви або клопотання не було подано до суду.

Суд, вивчивши подання, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх у сукупності, вважає, що у задоволенні подання державного виконавця слід відмовити, виходячи з наступного.

Подання мотивується тим, що на примусовому виконанні у Печерському РВ ДВС м. Києва перебувають наступні виконавчі провадження, які об'єднано у зведене № 45322615:

- № 38981899 по виконавчому листу № 2/260/62/2013, який виданий Ленінським районним судом м. Донецька від 04.02.2013 та згідно якого судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Договором про іпотечний кредит № 5/2/980-N/61 від 20.03.2008 в сумі: 278 669,28 грн. та у відшкодування судових витрат 2 786,69 грн., разом 281 455,97 грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 19.07.2013);

- № 41558436 по виконавчому листу № 2/532/22/2012, який виданий Ленінським районним судом м. Донецька від 09.04.2012 та згідно якого суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 5/2/980-N/61 від 20.03.2008 в розмірі 1 316 613,62 грн. та у відшкодування судових витрат 1 820 грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 17.01.2014);

- № 42685449 по виконавчому листу № 2/260/832/2013, який виданий Ленінським районним судом м. Донецька від 20.06.2013 та згідно якого суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Договором про іпотечний кредит № 5/2/980-N/61 від 20.03.2008, за період з 08.05.2012 по 14.02.2013 у сумі 250 893,29 грн., а також судовий збір у сумі 2 508,93 грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 25.03.2014).

При викладі обставин у поданні вказано, що у постановах про відкриття виконавчих проваджень вказувалось про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, але божником у строк, наданий для самостійного виконання, рішення не виконано та про причини такого невиконання державного виконавця повідомлено не було. Окрім того, державним виконавцем у поданні наголошено, що боржник вчиняються дії (бездіяльність), що свідчать про навмисне (свідоме) невиконання покладених на нього обов'язків - це неявка на виклики державного виконавця та ненадання доступу до житлового приміщення.

Згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек, двокімнатна квартира АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці стягувача - Державної іпотечної установи.

У поданні вказано, що державним виконавцем разом з представником Державної іпотечної установи зроблені виходи за місцем проживання боржника (АДРЕСА_1) 05.03.2015, але боржник категорично відмовився добровільно впустити державного виконавця до квартири, та у подальшому 02.04.2015, 20.04.2015 та 26.04.2015, про що складено акти.

Також, як довід обґрунтованості своєї заяви, державний виконавець посилається на те, що на виклик державного виконавця від 31.10.2014 з'явитись до нього на прийом боржник не відреагував, під час виходів 12.07.2016 та 25.07.2016 знову не виявилось можливим перевірити майновий стан боржника, оскільки доступу до житлового приміщення ОСОБА_2, яка є мешканкою даної квартири, надано не було, про що складено відповідні акти, якими підтверджено ненадання доступу до житлового приміщення, власником квартири, якої є Боржник, що свідчить про свідоме перешкоджання та невиконання рішення суду.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

При цьому частиною 2 вказаної статті передбачено імперативну норму, якою встановлено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У відповідності до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України, міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.ст. 1, 10 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець, приватний виконавець зобов'язані вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на виконавця (державного, приватного) покладено обов'язок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права, обов'язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об'єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З аналізу ст. 376 ЦПК України вбачається, що розгляд подання про примусове входження до житла чи іншого володіння боржника проводиться судом у судовому засіданні за участю державного виконавця.

Матеріали виконавчого провадження, якими обґрунтував державний виконавець своє подання, не містять доказів про те, що боржника було повідомлено про відкриття будь-якого з виконавчих проваджень, які зведені у № 45322615, які і про об'єднання їх в одне провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про проведення виконавчих дій з виходом до належного їй нерухомого майна, виклик на прийом до державного виконавця, оскільки державним виконавцем надано суду лише копії вказаних постанов, копію листа про виклик, що не є підтвердженням отримання боржником кореспонденції від державного виконавця.

Також неможливо встановити у судовому засіданні та з подання державного виконавця не вбачається, чи відсутність доступу до нежитлових приміщень та квартири зумовлена свідомими діями боржника, спрямованими на перешкоджання діям державного виконавця або ж це пов'язано із відсутністю власника у квартирі з об'єктивних причин, оскільки копій актів про неможливість входження, на які посилається в обґрунтуванні державний виконавець, не представлено суду.

За змістом ст. 376 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права, а саме про примусове проникнення до житла, за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 376 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Соболєва А. про примусове проникнення до житла боржника у зведеному виконавчому провадженні № 45322615 щодо примусового виконання рішень щодо боржника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. В. Литвинова