Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

при секретарі Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Одеса, в залі суду № 15, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - про визнання особи такою, що втратила право користування, зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1, знявши його з реєстраційного обліку.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_4 - колишній чоловік ОСОБА_2 більш одного року як виїхав з квартири, забрав свої речі та без поважних на те причин не проживає. Позивачі є власниками вказаної квартири в рівних частках, а реєстрація відповідача порушує їх права. Дані обставини стали підставою для звернення суду.

В судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка виступала від свого імені та за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 пред'явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення.

За згодою позивачів справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи і надані документи в сукупності, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд прийшов до наступного.

Позивачі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.09.1997р., виданого Одеською залізницею на підставі розпорядження органу приватизації №525 від 19.09.1997р. є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1.

З представленої довідки Ф-1 від 27.08.2015р. на житловій площі 49,70 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачам, зареєстровані: ОСОБА_1, її дочка - ОСОБА_2, її онучка ОСОБА_5, її син - ОСОБА_2, її зять - ОСОБА_4 з 28.08.2013р. Тобто, ОСОБА_4 зареєструвавши своє місце проживання на вказаній вище житловій площі, правомірно набув право її користування, як член власника квартири.

Факт не проживання ОСОБА_4 та відсутність його речей на спірній житловій площі більше одного року підтверджується представленим актом від 17.11.2015р., складеного та підписаного сусідами позивачів, підписи яких були посвідчені начальником дільниці №7 КП ЖКС «Північний».

Під час розгляду справи судом не встановлено будь-яких перешкод в проживанні відповідача в спірній квартирі.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р.

Так, відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, посилання позивачів на ст.ст.71,72 ЖК України, як на підставу пред'явлення позовних вимог є помилковими, так як по виниклому між сторонами спору слід застосовувати ч.2 ст. 405 ЦК України.

Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивачів того факту, що відповідач по справі понад один рік не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

З боку відповідача суду не представлено жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував доводи викладені позивачем.

В іншій частині заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як є зайвими. Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р. зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст.10,11,57,61,64,209,212-215,218,224-227 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, 1971 року народження таким, що втратив право користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_1

В іншій частині пред'явлених позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня оголошення рішення суду.

Суддя -