АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2273/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 21 Левченко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКарпенко О. В.
суддівДемченка В. А., Сіренка Ю. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабак Олег Володимирович про визнання поважною причину пропуску строку позовної давності, поновлення його та визнання договору дарування частини будинку та господарських будівель недійсним, як такого, що вчинений під впливом помилки,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_8, ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_10, які підтримали апеляційну скаргу; ОСОБА_7 та її представника - ОСОБА_11, які просили апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа: приватний нотаріус Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабак О.В. про визнання договору дарування частини будинку та господарських будівель недійсним, як такого, що вчинений під впливом помилки, посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, що перебуваючи в шлюбі зі своїм чоловіком, придбала у власність частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. Ще за життя, вказує ОСОБА_7, чоловік просив її скласти заповіт на їх дочку, ОСОБА_6

Позивачка зазначає, що після смерті чоловіка, в грудні 2000 року, на прохання ОСОБА_6 щодо складення на її ім'я заповіту, в приміщенні приватного нотаріуса, маючи початкову освіту та посередньо розуміючи українську мову і вважаючи, що підписує заповіт, підписала якісь документи та, як потім виявилось значно пізніше, договір дарування частини належного їй на праві власності житла та відповідних господарських будівель по АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 вказує, що в грудні місяці 2014 року відповідачка ОСОБА_6 через непорозуміння у власній сім'ї, попросилась пожити у позивачки за даною адресою, а коли вона пустила дочку проживати до себе, остання стала влаштовувати сварки та принижувати її.

В березні 2015 року, після чергової сварки, вказує ОСОБА_7, вона звернулася до сільської ради за місцем свого проживання, з проханням скасувати складений нею на ім'я відповідачки заповіт де їй і повідомили про те, що ніякого заповіту не існує, а в погосподарських книгах сільської ради, співвласниками частини будинку, в якому мешкає позивачка, являється на підставі договору дарування відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Зрозумівши, що під час складання у нотаріальній конторі правочину помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, тобто самої природи укладеного правочину так, як на час його укладення була впевнена, що підписує заповіт, зазначає ОСОБА_7, вона вимушена була звернутись за захистом своїх порушених прав до суду із даним позовом, просила Чорнобаївський районний суд Черкаської області постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку по АДРЕСА_1, як такий, що вчинений під впливом помилки, що має істотне значення та стягнути з ОСОБА_6 на користь позивачки понесені судові витрати.

В червні 2016 року ОСОБА_7 звернулась до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про уточнення позовних вимог, та остаточно просила суд визнати поважною причину пропуску строку позовної давності, поновити зазначений строк, визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку по АДРЕСА_1, як такий, що вчинений під впливом помилки, що має істотне значення та стягнути з ОСОБА_6 на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2016 року позов ОСОБА_7 - задоволено.

Визнано поважною причину пропуску строку позовної давності ОСОБА_7 при зверненні до суду, поновлено його та визнано недійсним договір дарування від 19 грудня 2000 року частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд , по АДРЕСА_1, укладений нею на ім'я ОСОБА_6 і ОСОБА_8, як такий, що вчинений під впливом помилки, що має істотне значення.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 243,60 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам даної справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2016 року та ухвалити нове, яким повністю відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позову, стягнувши із позивачки на її користь понесені судові витрати.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_7

Як вбачається із наявних матеріалів справи, позивачці ОСОБА_7 на праві приватної власності належали 29/150 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд що знаходяться по АДРЕСА_1.

19 грудня 2000 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, яка діяла від свого імені та від імені свого сина ОСОБА_8, було укладено договір дарування частини будинку, посвідчено приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В., за яким ОСОБА_7 безоплатно передала у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_8 належних їй на праві власності 29/150 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Даний правочин був вчинений ОСОБА_7 під впливом помилки, що мала істотне значення, оскільки, підписуючи вказаний договір дарування помилялася відносно самої природи укладеного правочину, маючи на меті підписання не договору дарування, а заповіту.

Згідно з п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року) який набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, правовідносини сторін виникли до 1 січня 2004 року, тому суд першої інстанції для вирішення спору правомірно застосовував норми ЦК УРСР.

За положеннями ст. 243 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час укладення спірного договору, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 цього Кодексу угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду в п. 11 постанови від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з наступними змінами), відповідно до ст. 56 ЦК УРСР угода може бути визнана судом недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за позовом сторони (громадянина чи організації), що діяла під впливом помилки.

Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення даного правочину.

Крім того, під помилкою, що має істотне значення, цивільне законодавство розуміє: помилку в характері /природі/ правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Особа на підтвердження своїх вимог щодо визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Правила ст. 56 ЦК УРСР не поширюються на випадки, коли помилка стосується до мотивів укладення угоди.

Сукупність зібраних по справі доказів об»єктивно свідчить про те, що дійсно позивачка ОСОБА_7 помилилася щодо обставин укладеного договору, діяла під впливом помилки, що мала істотне значення, оскільки, підписуючи договір дарування частини будинку помилялася відносно самої природи укладеного правочину, маючи на меті підписання не договору дарування, а заповіту.

Крім того, фактично після укладення оспорюваного договору дарування частини будинку передача майна, що було предметом договору дарування, обдарованим ОСОБА_6, ОСОБА_8 не відбулася, позивачка ОСОБА_7 продовжує проживати в даному будинку і зареєстрована в ньому, даний будинок є єдиною власністю позивачки, яка ніколи не змінювала адреси свого місця проживання і саме від свого імені укладала і продовжує укладати договори на отримання послуг з постачання електроенергії, газу та самостійно проводить на протязі тривалого проміжку часу, а саме з 2000 року /моменту укладення оспорюваного договору дарування частини будинку/ і до сьогоднішнього дня відповідні розрахунки за газ, електроенергію.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_8 в подарованій частині будинку не проживали і не проживають, мають своє окреме житло, що знаходиться по АДРЕСА_2.

Оскільки фактична передача будинку обдарованим згідно умов укладеного договору дарування не відбулася, ключі від даного будинку продовжують знаходитися у позивачки, це також підтверджує той факт, що ОСОБА_7 не мала на меті саме безоплатну передачу відповідачам у власність єдиної належної їй на праві власності частини будинку, помилково вважаючи при підписанні договору дарування від 19 грудня 2000 року частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1, що укладає заповіт.

Позивачка ОСОБА_7, як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу належного їй на праві власності нерухомого майна у власність відповідачів лише після своєї смерті, а укладаючи спірний договір дарування, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачами.

Суд першої інстанції серед інших доказів також правильно взяв до уваги покази голови сільської ради Фокіної Т.І., яка пояснила в ході розгляду справи в суді першої інстанції, що тільки після звернення до неї позивачки ОСОБА_7 в 2015 році із питанням зміни укладеного нею на користь ОСОБА_6 заповіту, остання довідалася про те, що ніякого заповіту від її імені не існує, а насправді вона уклала договір дарування, відносно якого не було її вільного волевиявлення та який не відповідав її внутрішній волі.

Також є необґрунтованими посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав поважною причину пропуску ОСОБА_7 строку позовної давності для звернення до суду та необґрунтовано поновив вказаний строк, оскільки суд першої інстанції при вирішенні вказаного питання правильно зазначив, що оскільки про порушене право ОСОБА_7 стало відомо лише у березні 2015 року, є підстави для визнання поважними причини пропуску строку за зверненням до суду за захистом свого порушеного права та для його поновлення.

Зібраними по справі доказами об'єктивно підтверджується те, що ОСОБА_7, укладаючи спірний договір дарування частини будинку, дійсно вчинила дії пов'язані з відчуженням належного їй єдиного житла під впливом помилки щодо правової природи даного правочину та його змісту, внаслідок чого було порушено її право на вільне розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Інші доводи, викладені ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, правильності висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа: приватний нотаріус Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабак Олег Володимирович про визнання поважною причину пропуску строку позовної давності, поновлення його та визнання договору дарування частини будинку та господарських будівель недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки - відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :