Справа № 301/1659/16-ц
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви

"10" листопада 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., за участю сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представників сторін ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, перевіривши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава матеріали зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту самочинного будівництва та визнання права власності на будівельні матеріали, використані при будівництві (реконструкції) житлового будинку та споруд по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку, розташованого за адресою: с. Білки, вул. Суворова, №1, Іршавського району, Закарпатської області.

До початку розгляду справи по суті відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 предявили зустрічний позов до ОСОБА_1 про встановлення факту самочинного будівництва та визнання права власності на будівельні матеріали, використані при будівництві (реконструкції) житлового будинку та споруд, розташованих за адресою: с. Білки, вул. Суворова, №1, Іршавського району, Закарпатської області.

Позивачка та її представник вважали, що зустрічний позов не може бути обєднаний в одне провадження з первісним, оскільки не стосується предмету первісного позову та їх спільний розгляд не є доцільним.

У судовому засіданні відповідачі та їх представники просили вирішити питання про прийняття зустрічного позову та його обєднання в одне провадження з первісним позовом, оскільки встановлення факту самочинного будівництва будинку та визнання права власності на будівельні матеріали, використані при його будівництві, у повному обсязі виключить задоволення первісного позову.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Заслухавши думки сторін з приводу прийняття зустрічного позову, перевіривши зустрічну позовну заяву та матеріали даної справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч.2 ст. 123 ЦПК України,зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з житлового будинку, розташованого за адресою: с. Білки, вул. Суворова, №1, Іршавського району, що належить їй на праві власності в цілому, посилаючись на порушення своїх прав як власника будинку на користування та володіння будинком.

У зустрічному позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять встановити факт самочинного будівництва житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: с. Білки, вул. Суворова, №1, проведеного за період з 2008-2009 років, та визнати за ними право власності на будівельні матеріали, використані в процесі перебудови, реконструкції вказаного житлового будинку та споруд.

Отже, право власності на будинок в с. Білки, вул. Суворова, №1, відповідачами не оспорюється і не може бути предметом повторного розгляду. Вирішення питання про право власності на вказаний будинок вже було предметом розглядом суду, а саме: рішенням Іршавського райсуду від 26.06.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору дарування 1/2 частини вказаного будинку удаваним правочином, про визнання житлового будинку обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину будинку та про визнання факту розрахунку на ? частину житлового будинку у сумі 15000 грн. спільним коштами відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили.

Вирішення вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання за ними права власності на будівельні матеріали на суму 416116,30 грн., використані при реконструкції житлового будинку, може свідчити про наявність або відсутність між сторонами боргових зобовязань, а задоволення вказаних вимог - надасть ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на стягнення майнової шкоди або боргу, але не може скасовувати право власності позивача ОСОБА_1 на будинок та звузити її майнові права як власника будинку.

Щодо вимог про встановлення факту самочинного будівництва, то справи про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядаються в порядку цивільного судочинства за правилами окремого, а не позовного провадження. Якщо на підставі спору про право суд своєю ухвалою відмовить у відкритті окремого провадження у справі або залишить заяву без розгляду, особа, вправі звернутися до суду по захист свого інтересу в порядку позовного провадження. Відповідачі не підтвердили неможливість розгляду їх справи в порядку окремого провадження.

Крім того, встановлення факту проведення позивачкою самочинної реконструкції чи перебудови будинку не тягне припинення права власності на вказаний будинок.

Отже, вказані позови не є взаємоповязаними, не виникли з одних правовідносин, вимоги за позовами не можуть зараховуватися, а задоволення зустрічного позову не може виключити у повному обсязі або частково задоволення первісного позову, тому їх спільний розгляд не є доцільним.

За таких обставин суд вважає, що у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом та обєднанні їх в одне провадження, слід відмовити.

Щодо посилання представників відповідачів на порушення прав відповідачів на доступ до правосуддя, у разі відмови у прийняття зустрічного позову, суд вважає таке безпідставним, оскільки відповідачі мають право звернутися з даними вимогами до суду на загальних підставах.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. У рішенні ЄСПЛ «Занд проти Австрії» від 12.10.78 вказано, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не тільки на правову основу самого існування «суду», а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, установлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, установленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Керуючись ст.123 ЦПК України,

у х в а л и в :

У прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту самочинного будівництва та визнання права власності на будівельні матеріали, використані при будівництві (реконструкції) житлового будинку та споруд до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку та обєднання їх в одне провадження - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча : М. О. Пітерських