Справа № 303/6317/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 07 жовтня 2015 року по справі за первісним позовом ОСОБА_3 до Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, ОСОБА_1, треті особи: управління Держземагенства у Мукачівському районі, Кольчинська селищна рада Мукачівського району, ТОВ «Трегер» про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кольчинської селищної ради Мукачівського району, треті особи: управління Держземагенства у Мукачівському районі, Верхньовизницька сільська рада Мукачівського району, ТОВ «Трегер» про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду із позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га., розташовану по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, виданий ОСОБА_1 05 жовтня 2007 року Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № - 042.

Позов мотивує тим, що він є власником жилого будинку АДРЕСА_1 і для будівництва та обслуговування даною жилого будинку йому на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Кольчинської селищної ради від 28 січня 2008 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га серії НОМЕР_5, зареєстрований в встановленому порядку, кадастровий номер НОМЕР_4. Поряд з даною земельною ділянкою є інша земельна ділянка, яка знаходиться в його користуванні для ведення особистого селянського господарства. В червні 2014 року він вирішив приватизувати і цю земельну ділянку, для чого звернувся в ТОВ «Трегер» для проведення зйомки та виготовлення кадастрового плану з метою визначення точної площі. При проведенні зйомки було виявлено, що на частину його земельної ділянки видано Верхньовизницькою сільською радою в 2007 році державний акт на право власності на земельну ділянку відповідачу - ОСОБА_1, хоча дана земельна ділянка знаходиться на землях Кольчинської селищної ради. Виявилося що у ОСОБА_1 є Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 виданий Верхньовизницькою сільською радою 05 жовтня 2007 року площею 0,2500 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована: АДРЕСА_2, і в даному державному акті в описі меж від В до А зазначено - що межують його землі (ОСОБА_3.). Однак і його земельні ділянки, і за межами його земельної ділянки (на яку видано Верхньовизницькою сільською радою Державний акт ОСОБА_1.) знаходяться землі Кольчинської селищної ради - населений пункт с.Кленовець, що підтверджується листом управління Держземагентства у Мукачівському районі та планом с.Кленовець на якій відображено межі земель Кольчинської селищної ради та місцезнаходження його земельної ділянки. Таким чином, Верхньвизницька сільська рада перевищила свої повноваження і не мала права видавати Державний акт на право власності на земельну ділянку, місцерозташування якої є населений пункт - с.Кленовець, що входить до підпорядкування Кольчинської селищної ради.

ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та Кольчинської селищної ради Мукачівського району, в якому просив визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, площею 0,25 га, виданий 28 січня 2008 року Кольчинською селищною радою на ім'я ОСОБА_3.

Зустрічний позов обґрунтовує і мотивує тим, що рішенням третьої сесії XXII скликання Мукачівської ради народних депутатів від 23 травня 1995 року було визначено межі між Кольчинською селищною та Верхньовизницькою сільською радами, а саме проходження меж між с.Кленовець та с.В.Визниця було визначено по існуючій межі садиби громадянина ОСОБА_3. Тим же рішенням було зобов'язано Кольчинську селищну раду переглянути рішення в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки розміром 0,29 га. для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням Мукачівського районного суду від 24.11.1995, що набуло законної сили, підтверджено факт встановлення меж між Кольчинською селищною та Верхньовизницькою сільською радами в районі с.Кленовець по існуючій межі садиби громадянина ОСОБА_3 Земельна ділянка навпроти садиби ОСОБА_4 біля садиби ОСОБА_3 віднесена до території Верхньовизницької сільської ради. Оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий відповідачу незаконно, так як межі земельної ділянки не погоджувались з сусіднім землекористувачем, а саме ОСОБА_1 Спірна земельна ділянка була передана у власність гр.ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6 05 вересня 2007 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_4 передав безоплатно у власність позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га для ведення підсобного господарства. Дана земельна ділянка була передана у власність без зміни її площі, меж та цільового використання. Сам правочин, на підставі якого відбулась передача земельної ділянки у власність ОСОБА_1 є чинним, в судовому порядку не оспорювався. При приватизації земельної ділянки відповідачем та погодженні її меж у 2008 році останній повинен був погодити межу з власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_1, що в описі меж в оспорюваному державному акті знаходиться під позначками від Б до В. Натомість, в описі меж від Б до В вказано, що там знаходяться землі в користуванні. відповідача ОСОБА_3, а ОСОБА_1 як сусідній землекористувач в державному акті не зазначений.

Рішенням Мукачівського місьрайонного суду від 7 жовтня 2015 року Позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га., розташовану по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, виданий 05 жовтня 2007 року Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № - 042.

Стягнуто з Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області та ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 судові витрати - сплачений судовий збір - по 182,70 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено. Судові витрати за зустрічним позовом віднесено за рахунок ОСОБА_1

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на таке рішення подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого у справі рішення та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником жилого будинку АДРЕСА_1. Для будівництва та обслуговування цього жилого будинку йому на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Кольчииської селищної ради від 28 січня 2008 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га. серії НОМЕР_5, зареєстрований в встановленому порядку, кадастровий номер НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 6). Поряд з даною земельною ділянкою знаходиться інша земельна ділянка, яка знаходиться в його користуванні для ведення особистого селянського господарства площею 0,0782 га., що підтверджується даними державної статистичної звітності (т.1. а.с. 10, т. 2 а.с.3).

05 жовтня 2007 року ОСОБА_1 Верхньовизницькою сільською радою видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 площею 0,2500 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована: АДРЕСА_2, та є власністю ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 05.09.2007 (т.1.а.с.5). В даному державному акті в описі меж від В до А зазначено, що земля ОСОБА_1 межує з межею ОСОБА_3

Задовольняючи позов суд першої інстанції вважав, що при оформленні Державного акта серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_1, Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району були допущені порушення вимог ч.1 ст.122 та п. «б» ч.2 ст.198 ЗК України - перевищення Верхньовизницькою сільською радою наданих їй законом повноважень, та непогодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем ОСОБА_3: - Верхньовизницька сільська рада не мала права видавати Державний акт на право власності на земельну ділянку, місцерозташування якої є населений пункт - с.Кленовець, який входить до території Кольчинської селищної ради; - висновком судового експерта № 1881 від 16 червня 2015 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3, розташований в графі «Підпис» рядку «В-А Землі ОСОБА_3 по межових знаках» в протоколі встановлення і погодження меж земельної ділянки в технічній документації на сторінці № 31, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Проте з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитись не може виходячи з наступного.

Позивач зазначав, що земельна ділянка відповідача знаходиться в межах с. Кленовець, яке входить до території Кольчинської селищної ради.

Так, рішенням третьої сесії XXII скликання Мукачівської ради народних депутатів від 23 травня 1995 року було визначено межі між Кольчинською селищною та Верхньовизницькою сільською радами, а саме проходження меж між с.Кленовець та с.В.Визниця було визначено по існуючій межі садиби громадянина ОСОБА_3. Тим же рішенням було зобов'язано Кольчинську селищну раду переглянути рішення в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки розміром 0.29 га для ведення особистого підсобного господарства (т. 1 а.с.68)

Громадянину ОСОБА_4 01 вересня 1995 року, на підставі рішення Верхньовизницької сільської ради від 31.05.1994, Верхньовизницькою сільською радою був виданий державний акт на право приватної власності на землю для обслуговування жилого будинку - 0,25 га, та для ведення підсобного господарства - 0,25 га (т.1.а.с.97). В даному державному акті в описі меж земельної ділянки № 1 від Б до В зазначено, що земля межує з землею ОСОБА_3

З приводу земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення підсобного господарства площею 0,25 га раніше існував спір, за результатами розгляду якого Мукачівським районним судом 24.11.1995 було ухвалено рішення (т. 1 а.с.69-71, 77-81). Даним рішенням встановлено, що спірна земельна ділянка навпроти садиби ОСОБА_4 біля садиби ОСОБА_3 (яку він разом зі своєю сім'єю самовільно використовує усупереч офіційному повідомленню про припинення робіт на цій землі) віднесена до території Верхньовизницької сільської ради і ОСОБА_4 був виданий Державний акт на право власності на землю.

Саме цю земельну ділянку площею 0,25 га для ведення підсобного господарства 05 вересня 2007 року на підставі договору дарування ОСОБА_4 передав безоплатно у власність відповідачу ОСОБА_1 (т. 1 а.с.72). Дана земельна ділянка була передана у власність відповідача без зміни її площі, меж та цільового використання. Відповідно до вищезазначеного договору дарування відповідачу ОСОБА_1 було видано державний акт серії НОМЕР_2 від 05 жовтня 2007 року.

Посилання позивача та представника Кольчинської селищної ради на ситуаційний план, у якому зазначені нові межі Кольчинської селищної ради, встановлені згідно рішення 7 сесії 4 скликання Закарпатської обласної ради від 20.06.2003 № 205 (т. 1 а.с.9), не може бути взятим до уваги, оскільки відповідно до ст.176 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі оспорюваного Державного акту) межі адміністративно-територіальних утворень посвідчувались державним актом України. Позивачем та представником Кольчинської селищної ради не було надано відповідний Державний акт України. Згідно інформації Управління Держземагенства у Мукачівському районі Закарпатської області, протягом 1992-1992 років і по теперішній час межі населених пунктів Кольчинської селищної та ОСОБА_5 сільської рад не змінювались (т. 1 а.с.11), а відтак суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку щодо перевищення Верхньовизницькою сільською радою своїх повноважень.

Позивач зазначає, що при виготовленні оспорюваного державного акту було допущено помилку і межу між земельними ділянками було зміщено на 4 метри в сторону земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як зазначено Верховним Судом України у Постанові від 04.02.2015 у справі № 6-233цс14, з урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як зазначалось вище, відповідач є власником земельної ділянки площею 0,25 га для ведення підсобного господарства на підставі договору дарування від 05 вересня 2007 року, за яким ОСОБА_4 передав безоплатно у власність відповідачу ОСОБА_1 земельну ділянку без зміни її площі, меж та цільового використання.

Стверджуючи, що при виготовленні Державного акту серії НОМЕР_2 від 05 жовтня 2007 року межу було зміщено на 4 метри в сторону земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача, останній, в порушення ст. 10 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження цього.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 5 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

Позивач вважав, що достатньою підставою для визнання недійсним оспорюваного державного акту є висновок судового експерта № 1881 від 16 червня 2015 року, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 розташований в графі «Підпис» рядку «В-А Землі ОСОБА_3 по межових знаках» в протоколі встановлення і погодження меж земельної ділянки в технічній документації на сторінці № 31, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, що свідчить про порушення порядку виготовлення та видачі Державного акту а також свідчить про порушення права позивача знати де проходить межа земельної ділянки, яка знаходить в його користуванні.

Проте зазначена криміналістична експертиза була проведена в рамках кримінального провадження (т. 1 а.с.179-182), судове рішення за яким не ухвалено. Судова-почеркознавча експертиза, яка призначалась судом при розгляді даної справи, проведена не була (т. 1 а.с.117-119, 160-162). Таким чином, наявний у справі висновок експертизи не може бути визнаний доказом у цивільній справі. Крім того, відсутність підпису у протоколі встановлення і погодження меж земельної ділянки можна вважати підставою для визнання недійсним відповідного державного акту лише у випадку, якщо буде встановлено порушення самого права позивача на користування його земельною ділянкою.

Обставини щодо зміщення межі земельної ділянки відповідача, про що вказував позивач, можуть бути підтверджені лише висновком судової земельно-технічної експертизи, про проведення якої позивач клопотання не заявляв, а відтак, порушення права користування позивача земельною ділянкою належними та допустимими доказами доведено не було і судом першої інстанції первісний позов було задоволено безпідставно.

В той же час судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, оскільки земельна ділянка, яка перебуває у його власності, не межує із земельною ділянкою ОСОБА_3, право власності на яку посвідчується Державний актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, слід скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 - відмовити за його недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, також слід скасувати рішення в частині стягнення з Верхньовизницької сільської ради і ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 судових витрат.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 308, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 07 жовтня 2015 року в частині задоволення первісного позову та стягнення з Верхньовизницької сільської ради і ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 судових витрат - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді: