Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Іллічівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті її тітки ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території України в м.Комсомольське Старобешівського району Донецької області.

В обґрунтування своєї заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території в м.Комсомольське Старобешівського району Донецької області, померла її тітка ОСОБА_2, про що Старобешівською Центральною районною лікарнею видані лікарське свідоцтво про смерть №128 від ІНФОРМАЦІЯ_3 та довідка про причину смерті №128 від ІНФОРМАЦІЯ_3. Заявниця звернулась до Іллічівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області для реєстрації смерті батька, однак їй було відмовлено, оскільки представлені на реєстрацію свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті не відповідає вимогам чинного законодавства.

Заявниця у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує у повному обсязі.

Заінтересована особа Іллічівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, свого представника до суду не направила, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника, проти заявлених вимог не заперечує.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Чичєріно Волноваського району Донецької області народилась ОСОБА_2, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

За даними паспорту ОСОБА_2 серії НОМЕР_2, виданого 20 липня 2002 року Приморським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована з 26 листопада 2002 року в АДРЕСА_1.

За довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера ДПІ у Примопському районі м.Маріуполя ОСОБА_2 одержала ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є племінницею ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується письмовими матеріалами справи, а також відповідно до заповіту, складеного 09 листопада 2013 року ОСОБА_2 та посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Старостенко Л.Г., остання заповідала ОСОБА_1 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2, перебуваючи в м.Комсомольське Старобешівського району Донецької області померла від набряку легенів, атеросклеротичного кардіосклерозу, про що ІНФОРМАЦІЯ_3 Старобешівською Центральною районною лікарнею видані лікарське свідоцтво про смерть №128 та довідка про причину смерті.

Після смерті тітки заявниця звернулась до Іллічівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області за видачею свідоцтва про смерть, однак їй листом від 07.06.2016 року №127-15.5-117 було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створює правових наслідків. У зв'язку із чим заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті.

Як встановлено, заявниця ОСОБА_1 мала намір встановити факт смерті тітки, оскільки це має юридичне значення, а саме для реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану України факту її смерті та видачі свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На сьогоднішній час свідоцтво про смерть видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України, а також лікарське свідоцтво про смерть видане медичними закладами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).

Оскільки ОСОБА_1 є громадянкою України, а її тітка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла на тимчасово непідконтрольній Україні території в м.Комсомольське Старобешівського району Донецької області, після її смерті заявниця не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку, а отримане лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті не можуть бути використані заявником для реєстрації смерті на території України.

Відтак з метою захисту законних прав та інтересів громадянки України ОСОБА_1 суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Комсомольське Старобешівського району Донецької області.

Керуючись ст.ст. 212-214, 234, 235, 256-259 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Іллічівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Чичєріно Волноваського району Донецької області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Комсомольське Старобешівського району Донецької області, Україна, причина смерті: набряк легенів, атеросклеротичний кардіосклероз.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів, з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: Н. В. Литвиненко