АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6646/16 Головуючий 1 інстанції - Єрмоленко В.Б.
Справа № 639/352/15-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Брулевича В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 серпня 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Харківської міської ради про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

21 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення просила витребувати у відповідачів з незаконного володіння майно, а саме: сервант модель № 381, 1968 року випуску, виробництво ГДР вартістю 2000 гривень; диван - 1500 гривень; 2 ліжка із панцерною сіткою вартістю 2000 гривень; 2 полірованих столи і 4 стільця загальною вартістю 1200 гривень; пральну машину - 1500 гривень; швейну ручну машину вартістю 1500 гривень; телевізор «Берізка-215» вартістю 1000 гривень; магнітофон «Юпітер» - 800 гривень; люстру - 800 гривень; дитяче ліжко -500 гривень; кухонній стіл - 100 гривень; тумбочку під телевізор - 300 гривень; п'ять картин загальною вартістю 500 гривень; картину в гіпсовій оправі - 1000 гривень; радіодеталі - 1000 шт. вартістю 800 гривень; будівельні матеріали (дошки, паркет) на суму 2000 гривень; п'ять банок меблевого лаку на суму 250 гривень; посуд (каструлі, чавунні пательні - 2 шт., чашки, ложки, виделки, бокали, ножі, обробна дошка - 2 шт.) загальною вартістю 2000 гривень; квіти та 10 горщиків на суму 5000 гривень; 2 матраца ціною 2000 гривень; одяг (пальто, куртки, сорочки, светри, брюки, сукні, костюми) на суму 2000 гривень; 4 карнизи - 500 гривень; гардини, штори - 1000 гривень; два відра на суму 50 гривень; палац вартістю 1000 гривень; битум 100 кг - 1000 гривень; санки - 100 гривень; кухонний куток - 2000 гривень; антену телевізійну - 2 шт. на суму 10 гривень; дзеркало, два чайники, сушку для посуду на суму 275 гривень; пенал для ванної кімнати - 10 гривень; дерев'яну вішалку - 50 гривень; стіл дерев'яний - 200 гривень; люстру - 100 гривень; сумку з пустими коробками - 50 гривень, 2 шт. костилів - 200 гривень; тумбочку - 100 гривень; електропіч - 400 гривень.

В разі неможливості витребування майна просила стягнути з відповідачів компенсацію вартості майна у загальному розмірі 33 075 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона разом із сім'єю постійно проживала з 1988 року по 26.12.2006 рік в квартирі АДРЕСА_1.

27.12.2006 року сім'я ОСОБА_8 виламали вхідні двері, скориставшись відсутністю мешканців, замінила двері на свої, вселилась в квартиру на підставі службового ордеру і після цього позивачка не могла потрапити до помешкання, де залишилися всі її речі, предмети домашньої обстановки та вжитку. До теперішнього часу їй не повернуто її майно.

Родина ОСОБА_8 вселилась у зазначену квартиру на підставі службового ордеру № 001317 від 02.12.2006 року та в подальшому у зв'язку зі зміною правового статусу квартири та переведення її у комунальну власність був виданий інший ордер.

09.11.2007 року родина ОСОБА_8 приватизувала квартиру, після чого продала її сім'ї ОСОБА_5.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_4. ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, КП «Жилкомсервіс», Харківської міської ради про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень статей 15, 16, 387 ЦК України, статей 3, 10, 57-60 ЦПК України та дійшов висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження права власності на майно, яке вона просить витребувати, його вартості та перебування його в користуванні конкретної особи. В судовому засіданні не встановлено кому було передано на зберігання майно, що знаходилось в квартирі, кому та ким передавались ключі від вхідних дверей та кімнати з речами, які відображені в акту опису майна від 26 грудня 2006 року.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Свої позовні вимог ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона разом із сім'єю постійно проживала з 1988 року по 26.12.2006 рік в квартирі АДРЕСА_1. 27.12.2006 року сім'я ОСОБА_8 виламали вхідні двері, скориставшись відсутністю мешканців, замінила двері на свої, вселилась в квартиру на підставі службового ордеру і після цього позивачка не могла потрапити до помешкання, де залишилися всі її речі, предмети домашньої обстановки та вжитку. До теперішнього часу їй не повернуто її майно.

З підстав, передбачених статтею 387 ЦК України позивачка просить витребувати майно із чужого незаконного володіння, а у разі відсутності такого майна, стягнути з відповідачів його вартість.

Відповідно до вимог статті 378 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підтвердження заявлених вимог надала незавірену ксерокопію акту опису майна, складеного 26 грудня 2006 року комісією за участю дільничного, головного інженера КЖЕП-97, в присутності понятих і квартирантів, що знаходились в квартирі АДРЕСА_1 з якого вбачається, що на час опису в квартирі знаходиться сервант, люстра п'ятиріжкова, швейна машина, телевізор, залізне ліжко, три дерев'яних стола, два стільця, карниз зі шторами, горщики з квітами 9 штук, пральна машина, два матраца, люстра, сумка з порожніми коробками, дві милиці, ліжко залізне демонтовано, дві картини, диван, дитяче ліжко, дві тумбочки, дзеркало настінне, вішалка, електрична піч, кухонний стіл, сушка для посуду, магнітофон розібраний « Юпітер». Все описане майно було у використанні, в поганому стані, його складено в спальні, двері закриті та опечатані.

Судовим розглядом встановлено, що під час складання зазначеного акту, квартиру орендували.

З пояснень відповідачки ОСОБА_6 вбачається, що при їх вселенні у січні 2007 році в квартиру АДРЕСА_1, квартира була вільна, будь-якого майна там не було.

Такі ствердження відповідачів не спростовуються належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Згідно з вимогами закону, відповідачем за віндикаційним позовом, з яким звернулася ОСОБА_1, виступає незаконний володілець, тобто особа, яка заволоділа майном позивача без відповідних на те правових підстав.

Об'єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1, оскільки ті обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, не є підставами для їх задоволення.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський