У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що за час перебування з 1998 poкy в шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня

2013 року, ними набуто будинок, квартири, автомобілі, а також земельні ділянки та грошові кошти, які є предметом майнового спору.

ОСОБА_3 просив ухвалити рішення, яким поділити спільне майно подружжя, а саме: будинок, квартири та земельні ділянки поділити порівну між ним та ОСОБА_4, припинити за ОСОБА_4 право власності на автомобіль «БМВ 3201», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль «Нісан Мікра», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7, провести розподіл у рівній мірі грошових коштів та відсотків на ці заощадження, які знаходились на рахунках ОСОБА_4 станом на 19 жовтня 2014 року, тобто на момент офіційного розлучення між ними, а також стягнути з ОСОБА_4 на його користь понесені ним судові витрати в сумі 1 827 грн.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з додатковою позовною заявою, у якій просив ухвалити рішення, яким визнати право власності в ідеальних частках на Ѕ частини будинку АДРЕСА_6 зареєстрованого на ім'я ОСОБА_4, Ѕ частини земельної ділянки по АДРЕСА_6 зареєстрованої за ОСОБА_4, на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, що зареєстрована на ім'я

ОСОБА_4, стягнути з ОСОБА_4 Ѕ частини вартості автомобіля «БМВ 3201», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, у розмірі 160 309,50 грн, визнати за ним право власності на Ѕ частини автомобіля марки «Ніссан Мікра», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, а також розділити грошові рахунки, стягнувши з ОСОБА_4 на його користь 43 108 євро та 37 058 доларів США. Також просив стягнути з відповідача на його користь всі понесені ним судові витрати.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що вона перебувала з 25 квітня 1998 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який розірвано рішенням суду від 08 жовтня 2013 року. Мають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу проживають разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_6

ОСОБА_4 вважала, що частина майна, перерахованого у позовній заяві ОСОБА_3, є її особистим майном. Крім цього, до переліку спільного майна подружжя ОСОБА_3 не було включено те майно, яке було придбане ними за спільні кошти та яке підлягає поділу між ними.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та заяви про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_4 визначено обсяг спільно нажитого з ОСОБА_3 майна, яке складається з:

23/50 частки будинку по АДРЕСА_6 вартістю 921 511,6 грн;

2/3 частки квартири АДРЕСА_2 вартістю 1 335 937,3 грн;

квартири АДРЕСА_3 вартістю 892 370 грн;

квартири АДРЕСА_4 вартістю 1 436 743 грн;

квартири АДРЕСА_5 вартістю 972 379 грн;

автомобіля «Nissan Patrol GR TD», 2001 року випуску, року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, вартістю 423 500 грн;

автомобіля «Nissan Мікrа», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 154 000 грн;

грошових коштів, які виплачені ОСОБА_3 як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами № 100002074 та № 100010181 в загальному розмірі 22 853 грн;

грошових коштів, які на час припинення шлюбу зберігалися на рахунках ОСОБА_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 50 629,36 грн, а всього майна на загальну суму 6 209 923,2 грн.

Ураховуючи наведене ОСОБА_4 просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право особистої приватної власності на 27/50 частини будинку по АДРЕСА_6 та на 1/3 частини квартири

АДРЕСА_1

Також просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на наступне майно:

- 23/50 частини будинку по АДРЕСА_6 вартістю 921 511,6 грн;

- 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 вартістю 1 335 937,3 грн;

- квартиру АДРЕСА_3 вартістю 892 370 грн;

- автомобіль «Nissan Мікrа», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_5 вартістю 154 000 грн.

Всього майна на загальну суму 3 303 818,9 грн.

За ОСОБА_3 просила визнати право особистої приватної власності на наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_5 вартістю

972 379 грн;

- квартиру АДРЕСА_4 вартістю

1 436 743 грн;

- автомобіль «Nissan Patrol GR TD», 2001 року випуску, державний номерний знак 50005 В1, кузов № НОМЕР_6 вартістю 423 500 грн;

- грошові кошти, які виплачені ОСОБА_3 як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами № 100002074 та № 100010181 в загальному розмірі 22 853 грн;

- грошові кошти, які на час припинення їх шлюбу зберігались на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 50 629,36 грн.

Всього майна на загальну суму 2 906 104,3 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на 27/50 частини будинку АДРЕСА_6

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Поділено майно, яке належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, наступним чином, а саме: визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на наступне майно:

- 23/50 частки будинку по АДРЕСА_6;

- 2/3 частки квартири АДРЕСА_2;

- квартиру АДРЕСА_3;

- автомобіль «NissanMikra», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_5;

визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_5

- квартиру АДРЕСА_4;

- автомобіль «NissanPatrol GR TD», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_6;

- грошові кошти, які виплачені ОСОБА_3 як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами № 100002074 та № 100010181 у загальному розмірі 22 853 грн;

- грошові кошти, які на час припинення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зберігались на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 50 629,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 3 654 грн.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09 жовтня

2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

07 липня 2015 року скасовано та визнано укладену між сторонами у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мирову угоду від 09 жовтня

2015 року.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя - закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення та ухвалу суд першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про затвердження умов мирової угоди із закриттям провадження у справі, апеляційний суд указував на те, що дана мирова угода не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, здійснена саме в інтересах обох сторін, а тому може бути визнана судом, а провадження у справі закрито.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка затверджується судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її затвердження.

В даному випадку, затверджуючи між сторонами мирову угоду, апеляційний суд не врахував, що предметом спору, що виник між сторонами, є поділ спільного майна, яке було придбане в період шлюбу, та, вийшовши за межі позовних вимог, вирішив питання, що стосуються інших осіб, які не брали участі в розгляді справи.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ставилось питання про поділ спільного майна подружжя. Затвердивши мирову угоду, апеляційний суд визнав зобов'язання сторін на укладення договорів дарування на користь осіб, які не брали участі в розгляді справи, та вказані вимоги не були предметом позову.

Судом апеляційної інстанції належним чином не перевірено законності і обґрунтованості умов мирової угоди, не враховано того, що мирова угода може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову, та не з'ясовано, чи не суперечать закону такі умови мирової угоди та чи не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело до необґрунтованого затвердження між сторонами мирової угоди, умови якої не узгоджуються із законом та можуть порушуватиправа інших осіб.

За таких обставин постановлена судом апеляційної інстанції ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися законною і обґрунтованою, у зв'язку із чим відповідно до ст. 342 ЦПК України її слід скасувати з передачею питання про затвердження мирової угоди до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09 жовтня 2015 року скасувати, питання про затвердження мирової угоди передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак