Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 313/1464/15 Головуючий у 1 інстанції: Кравцов С.О.
Провадження № 22-ц/778/3253/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Пільщик Л.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 10 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача та про визнання угоди недійсною; визнання договору застави недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому зазначав, що між ним та ТОВ «Авто Просто» 15 вересня 2011 року було укладено угоду № 369017, предметом якої є надання учаснику послуг програми «Авто Так» через систему придбання автомобілів в групах. До Угоди ними було підписано два додатки № 1 і № 2, якими було визначено, що він як учасник має право на отримання автомобіля марки «ЗАЗ», модель «Форца» за ціною 80860.00 гривень, а також визначені правила функціонування системи придбання ТЗ в групах за програмою Авто Так. Після підписання Угоди та додатків до неї № 1 та № 2 на виконання ст. 5 угоди ним на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» було сплачено вступний внесок у сумі 35 899.68 грн., а також протягом 12 місяців він регулярно сплачував щомісячні та авансові внески на загальну суму 22 636.75 грн., що підтверджується квитанціями. Відповідно до п. 8.2 ст. 8 додатку 2 до угоди через рік йому було надано право на отримання автомобіля як учаснику, що належним чином виконував умови Угоди. Для реалізації права на отримання автомобілю ним та відповідачем було підписано додаток № 3, в якому відображено стан розрахунку учасника за Угодою на момент одержання автомобіля: ним сплачено 48 808,12 грн., сума сплати складає 151 173,79 грн., заборгованість - 102 365,67 грн.

11 вересня 2012 року між ним як Отримувачем, ТОВ «Запоріжжя-Авто» як продавцем та ТОВ «Авто Просто» як платником було укладено Договір № 114112-YO2085 купівлі-продажу легкового автомобіля марки ЗАЗ LANOS TF 69Y040, модель TY69YO, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, 2012 року випуску, колір сірий метеорит, реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно до Акту № 555 від 18 вересня 2012 року ТОВ «Запоріжжя-Авто» передало йому зазначений автомобіль. Після передачі зазначеного вище автомобіля між ним та ТОВ «Авто Просто» 24.09.2012р. було укладено договір застави цього автомобілю для забезпечення виконання ним взятих зобов'язань відповідно до Угоди № 369017 від 15 вересня 2011 року, яким забезпечене його зобов'язання щодо своєчасної сплати всіх щомісячних повних внесків (періодичних платежів) в загальному розмірі 151 173,79 гривень в порядку та строки, передбачені ст. 2 додатку № 2 до угоди. Але пунктом 1.7 цього договору застави розмір забезпеченого заставою зобов'язання щодо сплати внесків може бути змінений відповідно до ст. 2 Додатку № 2 до Угоди в разі зміни поточної ціни автомобіля.

Позивач вважає, що Угода № 369017 від 15 вересня 2011 року разом з додатками не відповідає вимогам закону, а саме: суперечить положенням ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» унаслідок здійснення ТОВ «АВТО ПРОСТО» нечесної підприємницької практики, яка є такою, що містить несправедливі умови, тобто всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Зокрема, таким, що порушує принцип добросовісності, є пункт 8.2 статті 8 Додатку № 2 до угоди № 369017 від 15.09.2011 року, оскільки його умови обмежують права споживача та є несправедливими відповідно до п. 3 та п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як зобов'язують учасника підписати додаток № 3 до угоди, з яким позивач не мав можливості ознайомитись перед укладенням договору, а запропонована в ньому загальна сума боргу (ціна договору) є неприйнятною як така, що залежить від поточної ціни, яка визначається продавцем на день кожного щомісячного платежу та суттєво збільшує його розмір. При цьому, без виконання вказаної умови виконання угоди в цілому не можливе /пп.8.2.1.6/, а також угода містить встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця / за пп. 8.2.1.4 гарантії встановлені на розсуд «АВТО ПРОСТО»/.

Пункти 14.4, 14.9, 14.10 статті 14 додатку № 2 обмежують права споживача, оскільки надають право відповідачу розірвати договір на власний розсуд, а споживачеві такого права не надано. Також стаття 14 додатку № 2 Угоди «Невиконання зобовя'зань за угодою» не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку відповідача за невиконання або неналежне виконання умов Угоди, більше того, дана стаття містить цілих дванадцять пунктів відповідальності тільки з боку позивача, а відповідальність відповідача взагалі відсутня, що є несправедливими умовами відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також, оскільки відповідальність сторін у договорі є суттєвою умовою (ст. 628 ЦКУ), яка відсутня щодо відповідача, то такий договір суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Пункт 7.1 статті 7 додатку № 2 обмежує права споживача тим, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» залишає за собою право прийняти або відхилити запит учасника на іншу марку автомобілю і модель, ніж зазначено в додатку № 1, що також у відповідності з п. 12 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами.

На момент отримання автомобіля ЗАЗ LANOS TF 69Y040 18.09.2012 року ціна становила 80960.00 грн., але з жовтня 2013 року по теперішній час поточна ціна на автомобіль, зазначена у Додатку № 1, збільшилася більш ніж на 100%, що підтверджується реєстрами рекомендованих роздрібних цін на автомобілі ЗАЗ для ТОВ «АВТО ПРОСТО» № 13/2, № 19/2, № 21/2, а також щомісячними квитанціями, в яких у верхній інформаційній частині зазначається щомісяця поточна ціна автомобіля. Такі умови, викладені в статті 2 додатку № 2 суперечить положенням п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Але відповідач не попередив його про те, що вартість автомобіля може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору, що за положенням ст. 15 Закону «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання договору недійсним, оскільки надання недостовірної, неповної та несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей.

Посилаючись на вищевикладене, просив суд визнати угоду № 369017 від 15 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2, недійсною з моменту її укладення; визнати договір застави від 24 вересня 2012 року недійсним з моменту його укладення; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 10 травня 2016 року позовні вимоги залишено без задоволення у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішення суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду Запорізької області повторно не з»явився, у зв»язку з чим у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2011 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем була укладена Угода № 369017, предметом якої є надання учаснику послуг програми «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобілю через систему придбання у групах (а.с. 14). Укладений між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та позивачем договір складається з основного тексту Угоди 369017 та Додатків до угоди № 1, 2 (а.с. 14-18). Додатки підписані сторонами і є невід'ємною частиною Договору. Позивача було включено в групу 1139 та визначено його порядковий номер у цій групі - 149.

В додатку № 1 до вказаної угоди визначено, що надання послуг спрямовано на придбання учасником ОСОБА_2 автомобілю марки «ЗАЗ» моделі «Форца» за ціною 80 860 грн., а також визначено графік здійснення 120 внесків у щомісячному розмірі, який включає такі складові: щомісячний чистий внесок - 0,8333 % від поточної ціни автомобілю, щомісячний внесок в оплату послуг - 0,5 % від поточної ціни автомобілю, щомісячний внесок в оплату страхового платежу - 0,065 % від поточної ціни автомобілю.

ОСОБА_2 протягом року належним чином здійснював платежі, визначені в Додатку № 1 до Угоди № 369017, тому був визначений як такий, що отримав право на придбання автомобілю.

Отриманню автомобілю передувало укладення Додатку № 3 до Угоди № 369017, як це передбачено п. 8.2.1.6 цієї Угоди, в якому сторони визначили: загальну суму зобов»язань учасника станом на день підписання Додатку № 3 у розмірі 151 173,79 грн., сплачену учасником суму - 48 808,12 грн., суму заборгованості - 102365,67 грн.

В Додатку № 3 визначено також, що сума заборгованості має бути погашена в повному обсязі згідно з Графіком внесків учасника в термін до 30 вересня 2021р., а також мається застереження, що відповідно до положень ст.ст. 2, 3 Додатку № 2 до Угоди сума заборгованості може бути змінена в разі зміни поточної ціни автомобіля ( а.с. 19).

ОСОБА_2 погодився на отримання автомобілю, і тому 11 вересня 2012р. між ОСОБА_2, ТОВ «Запоріжжя-Авто» та ТОВ «Авто Просто» був укладений договір № 114112-У02085 купівлі-продажу легкового автомобілю марки ЗАЗ моделі «Ланос». А відповідно до акту № 555 від 18 вересня 2012р. вказаний автомобіль був переданий позивачу, який до теперішнього часу користується ним.

Також відповідачем було дотримано умов повернення різниці у вартості автомобілю. Так, після отримання більш дешевого автомобілю ЗАЗ моделі «Ланос» замість визначеного в Додатку № 1 автомобілю ЗАЗ моделі «Форца», позивачеві було на його номер у групі та згідно з графіком внесків зараховано різницю у ціні у сумі 3 746 грн., як це передбачено п. 7.3 статті 7 Додатку № 2 ( а.с. 33).

Для забезпечення виконання зобов»язань, передбачених Угодою № 369017 із відповідними Додатками №№ 1, 2, 3, 24.09.2012р. між ОСОБА_2 як заставодавцем та ТОВ «Авто Просто» як заставодержателем був укладений договір застави, згідно з яким позивач передав в заставу відповідачеві придбаний автомобіль ЗАЗ «Ланос» ( а.с. 20-21).

Відповідно до п. 1.7 договору застави забезпечене заставою зобов»язання заставодавця вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних повних внесків в загальному розмірі 151 173,79 грн. Але пунктом 1.7 договору застави передбачено, що розмір забезпеченого заставою зобов»язання щодо сплати внесків може бути змінений відповідно до ст. 2 додатку № 2 до Угоди в разі зімни поточної ціни автомобілю, а також зазначено, що сторони досягли згоди відносно розміру зобов»язань, що забезпечуються заставою згідно з цим договором, розуміючи можливість його зміни ( а.с. 20).

З матеріалів справи вбачається, що після отримання автомобілю 18 вересня 2012р. ОСОБА_2 ще три роки продовжував виконувати умови Угоди № 369017, але в подальшому у зв»язку із суттєвим та постійним збільшенням щомісячних платежів в жовтні 2015р. звернуся з цим позовом до суду про визнання Угоди разом з додатками недійсними.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що в ході аналізу умов оспорюваного договору не знайдено підтвердження його невідповідності вимогам ст.ст. 15, 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому не встановлено судом підстав для визнання угоди разом з додатками до неї недійсними.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам норм матеріального права, які правильно застосовані судом при вирішенні цієї справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, насамперед, зазначає, що судом не було перевірено, чи повноважним представником ТОВ «Авто Просто» в особі продавця-консультанта ОСОБА_5 було укладено та підписано оспорювану Угоду № 369017, а також, чи повноважним представником в особі ОСОБА_6 від імені відповідача підписано Додаток № 3.

З цього приводу колегія зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А апеляційний суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 статті 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи судом першої інстанції змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду

письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального і вимоги матеріального характеру, то будь-які зміни, уточнення чи доповнення до позовної заяви мають бути здійснені в належній формі, тобто в письмовому вигляді із наданням кількості екземплярів відповідно до кола осіб, які приймають участь у справі.

Відповідач захищається проти тих вимог, які зафіксовані у позовній заяві.

З матеріалів справи вбачається, що подавши позов до суду 16 жовтня 2015р., позивач більше ніяких письмових змін та уточнень до нього, зокрема, в частині збільшення підстав для визнання угоди недійсною, до суду не подавав.

Вказані обставини підтвердила представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду, зазначивши, що про укладення угоди неповноважною особою ними було заявлено в усних поясненнях.

Проте в первісно поданій позовній заяві не міститься такої підстави для визнання недійсними оспорюваних Угоди та Додатку № 3 як їх укладення та підписання неповноважною особою. Відповідач не захищався від позову з цих підстав, а суд такі вимоги не розглядав. Тому колегія, зважаючи на положення ст. 303 ЦПК України, також не може виходити за межі заявлених у письмовому вигляді позовних вимог, і відтак не може досліджувати нові підстави, які викладені в апеляційній скарзі, а саме: про укладення угоди та додатку № 3 неповноважною особою.

За положеннями ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовлені-стю сторін.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином.

Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч. 1, 2).

За змістом п. 13 ч. 3 ст. 18 несправедливими є, зокрема, умови договору про: визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Апелянт зазначає, що його не було ознайомлено з Додатком № 3 одночасно з підпи-санням Угоди або до укладення договору про купівлю-продаж автомобілю, що є порушенням ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо надання повної, доступної, достовірної і своєчасної інформації про продукцію, а також обмеженням його прав як споживача, що дає йому право на визнання недійсним договору.

Проте такі ствердження не відповідають матеріалам справи, з яких вбачається, що з Додатком № 3 від 29 серпня 2012р. ОСОБА_2 ознайомився майже за 3 тижні до передання йому автомобілю 18 вересня 2012р., і тому мав час ретельно вивчити його зміст та відмовитись від отримання автомобілю на вказаних умовах, оскільки за пунктом 8.2.1.6 Додатку № 2 тільки за умови підписання Додатку № 3 він мав право на отримання автомобілю.

Цими обставинами спростовуються його доводи про те, що він не міг завчасно дізнатись про передбачення в договорі зміни розміру щомісячних платежів і, відповідно, суми заборгованості через зміну поточної ціни автомобілю, яка визначається при розрахунку кожного щомісячного платежу.

До того ж, умови щодо прив»язки щомісячних платежів до поточної ціни автомобілю містились і у інших складових договору, які ОСОБА_2 підписав ще 15 вересня 2011р.

Так, за умовами Угоди № 369017 послуги починають надаватися з моменту її підписання за визначеними в Додатку № 1 цінами у відсотках від взаємно обраного критерію - ціни автомобіля, що діє в момент сплати.

Сторонами договору в ст. 2 Додатку № 2 до Угоди погоджено, що розмір кожного повного щомісячного внеску (в тому числі адміністративних витрат) визначається у відсотках до встановленої щомісячно виробником або імпортером актуальної ціни автомобіля. Відповідно до визначення термінів договору: "Поточна ціна автомобіля - ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та/або імпортером, та/або дистриб'ютором в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку грошового розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою. Ціна автомобіля, що повідомлена виробником на дату сплати чергового щомісячного платежу, яка береться для розрахунку розміру щомісячного платежу, повідомляється кожному учаснику щомісяця у квитанції на сплату цього платежу.

Пунктом 2.2 ст. 2 Додатку №2 до Угоди визначено, що поточна ціна автомобіля, зазначена у Додатку № 1 до Угоди - це остання поточна ціна автомобіля повідомлена виробником на день укладення угоди. З указаної ціни визначається розмір вступного внеску в грошовому еквіваленті. Ціна автомобіля виступає в якості вказівки на спосіб визначення розміру оплати з використанням додаткового критерію - встановлення ціни виробником та/або імпортером, що не суперечить чинному законодавству. Цей спосіб визначення ціни погоджений між позивачем та відповідачем в Угоді під час її підписання.

А отже, Додаток № 3 містив лише по суті ті ж самі умови, які вже визначені були у додатках № 1, 2, але не містив будь-яких нових розрахунків, про які не був обізнаний учасник ОСОБА_2

Крім того, право на розрахунок щомісячних платежів у відповідності до поточної ціни товару закріплено і в п. 6.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 09.10.2012 року за №1676, відповідно до якого Ліцензіат під час провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах з урахуванням вимог цих Ліцензійних умов може: змінювати розмір періодичних платежів на підставі зміни поточної ціни товару, встановленої постачальником.

Таким чином, зазначення в Угоді вартості послуг - ціни договору, не в твердій сумі, а у відсотках від певного, взаємно обраного критерію, не протирічить чинному законодавству, погоджено з позивачем та не порушує його права, як споживача. При цьому, можливе збільшення суми оплати за договором не є збільшенням ціни договору, оскільки ціна в договорі встановлена у відсотках, які залишаються незмінними.

Отже, суд повно і всебічно дослідив обставини справи, доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку всім наданим доказам у їх сукупності та дійшов правильного висновку про те, що даний Договір укладений в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах АвтоТак, яку створило ТОВ "АВТО ПРОСТО". Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. При виконанні Договору з учасниками в рамках системи АвтоТак, ТОВ "АВТО ПРОСТО" надає учасникам фінансові послуги, що направлені на придбання автомобіля на основі системи АвтоТак. Ці послуги полягають в формуванні груп учасників, організації і проведенні розподілу товару (автомобілів) в групах асигнаційних актів, а також інші послуги, передбачені Договором.

"Продукцією" за Договором про надання послуг є не автомобіль, а послуги, які надаються за системою АвтоТак, тобто предметом Договору є надання учаснику фінансових послуг спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля-продаж автомобіля, коли ціна автомобіля після його придбання залишається незмінною.

Враховуючи все вищенаведене, висновок суду про відсутність підстав для визнання несправедливою умови договору про те, що поточна ціна автомобіля може змінюватися протягом всього строку дії договору, що відповідно може зумовити зміну грошового розміру повних внесків в розумінні ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", є обґрунтованим.

Позивач в апеляційній скарзі посилається також на дисбаланс договірних відносин, який виражається в тому, що учаснику надається право на розірвання угоди тільки до моменту отримання автомобілю.

Проте колегія не вважає такі умови несправедливими, оскільки на цій стадії договірних відносин ТОВ «Авто Просто» фактично виконало умови Угоди щодо надання учаснику послуг з придбання автомобілю, який отримав автомобіль, зареєстрував право власності на нього за собою та почав його експлуатувати, але саме з боку учасника залишаються невиконаними його обов»язки щодо здійснення платежів до 30 вересня 2021р. згідно з Графіком та умовами Додатків № 2, 3. Відтак, для цього передбачено судовий порядок, оскільки саме учасник, не виконавши свої зобов»язання, бажає в односторонньому порядку розірвання виконаної іншою стороною угоди.

Що стосується права відповідача на укладення договорів про надання адміністративних послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах за відсутності відповідної ліцензії, то встановлені такі обставини.

02.06.2011 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3462-ІУ від 02.06.2011р. "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг", яким до Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" були внесені зміни до ч. 1 ст. 4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: "Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». Відповідно до ЗУ "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" фінансова діяльність ліцензується". Вказаний Закон набув чинності 09.01.2012 року.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України №3462-ІУ від 02.06.2011 року фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону.

Крім того, в п. 4 Прикінцевих положень Закону України №3462-ІУ від 02.06.2011 року зазначено наступне: "Спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах".

Розпорядження Нацкомфінпослуг №1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах" (далі - Ліцензійні умови) було прийнято лише 09.10.2012 року, а набрало чинності 12.11.12 року (з дня опублікування).

Враховуючи вищезазначене та той факт, що Угоду між сторонами було укладено 15.09.2011 року, тобто до моменту прийняття ліцензійних умов та вступу їх в законну силу, посилання ОСОБА_2 на те, що Угода не відповідає їх змісту, не заслуговують на увагу, оскільки нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

З огляду на вказані обставини, судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за Угодою, укладеною між ним та позивачем, виконав, а саме: оплатив продавцю вартість автомобіля та передав автомобіль позивачу.

Натомість, позивачем не надано доказів істотного порушення договору відповідачем, а саме: порушення, яке завдало позивачу шкоди, внаслідок якої він позбувся того, на що розраховував при укладенні договору. Крім цього, позивачем не надано і в судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідач включив до оспорюваної Угоди умови, які є несправедливими.

З огляду на викладене, висновок суду про безпідставність посилань позивача на невідповідність умов Угоди положенням п.п. 3, 6, 10, 12, 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», що згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 18 цього закону є підставами для визнання укладеної між ним та ТОВ «Авто Просто» Угоди недійсною, є правомірним.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а полягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

За таких обставин рішення суду відповідає обставинам справи та закону. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 10 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Пільщик Л.В.

Кочеткова І.В.