Номер провадження 2/754/688/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_4, про стягнення аліментів та додаткових витратах на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням заяв про збільшення, зменшення позовних вимог, просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, з урахуванням індексації до досягнення дитиною повноліття починаючи від дня пред'явлення позову 23 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надавши письмові пояснення та докази на підтвердження своїх вимог, зазначивши, що позивачка сплачує власні кошти за житлово-комунальні послуги, з урахуванням витрат на дитину, яка мешкає та зареєстрована з нею, продукти харчування, одяг, витрати на навчання дитини, але коштів на потреби дитини не вистачає у повному обсязі, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків та матеріального утримання дитини у повній мірі, додатково пояснивши, що відповідач має неофіційний нерегулярний дохід, тому вважає, що аліменти необхідно визначити у твердій грошовій формі.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав у частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн. та заперечував проти задоволення позовних вимог в іншій частині, надавши письмові пояснення та докази на підтвердження своїх заперечень, зазначивши, що до червня 2015 року відповідач постійно приймав участь у вихованні сина, проявляв турботу про нього, проводив з ним свій вільний час, матеріально забезпечував, купував продукти харчування, одяг, взуття, іграшки та книжки, необхідні ліки у випадку захворювання, очки, оскільки у сина поганий зір. З 2012 року доходів від підприємницької діяльності не отримує із-за відсутності роботи, що підтверджується довідкою ДПІ у Деснянському районі м. Києва, постійної роботи не має, від першого шлюбу має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якого платить щомісячно аліменти і продовжує по можливості надавати матеріальну допомогу, тому, з урахуванням зазначеного, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, вважає, що інформація, викладена у позові є неправдивою, також заперечує проти додаткових витрат на утримання дитини, оскільки ці вимоги є безпідставними та недоведеними.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_4, не з'явилася, звернувшись до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без її участі, врахувати, що відповідач сплачує аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову частково не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині.

Суд, дослідивши письмові пояснення та заперечення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони від цивільного шлюбу без відповідної реєстрації в органах РАЦС мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач та відповідач є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).

ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Управління житлового господарства Житомирської міської ради Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6" Житомирської міської ради №4139 від 14.09.2015 року (а.с. 50).

Відповідно Акту обстеження житлово-побутових умов депутатом Бабинецької селищної ради Терещенко Тетяною Володимирівною встановлено, що ОСОБА_5 проживає з матір'ю ОСОБА_1, дідусем ОСОБА_8 та його дружиною ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2, в окремій кімнаті, де знаходиться все необхідне для розвитку та навчання дитити, хлопчик веселий, охайно одягнений, про дитину добре дбають (а.с. 51).

Відповідно Довідки № 43 від 23.09.2015 року ОСОБА_5 дійсно навчається у 1-Б класі Бабинецької загальноосвітньої школи I-III ступенів, систематично відвідує навчальні заняття, з питань та виховання ОСОБА_5, до класного керівника звертається мати хлопчика, бабуся, дідусь, батько ОСОБА_2 відвідував сина за місцем навчання, але на батьківських зборах та виховних заходах присутній не був, до класного керівника з приводу навчання та виховання сина не звертався, що підтверджується характеристикою на учня (а.с. 52, 85).

Відповідно Довідки Комунального закладу Бородянської районної ради «Бородянський центр ПМСД» Бабинецької АЗПСМ № 57 від 23.09.2015 року ОСОБА_5 дійсно перебуває під наглядом сімейного лікаря ОСОБА_10 (а.с. 53).

Відповідно Довідки Комунальної установи "Центральна дитяча міська лікарня" ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-офтальмолога за діагнозом: збіжна косоокість, далекозорість середнього ступеню обох очей, потребує двічі на рік реабілітаційного лікування в кабінетах охорони та щорічного санаторно-курортного оздоровлення в спеціалізованому санаторії (а.с. 108).

Судом встановлено, що згідно висновку Служби у справах дітей та сім'ї Бородянської райдержадміністрації, затвердженого розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області № 257 від 07.10.2015 року був встановлений наступний порядок спілкування батька з дитиною: щотижня в суботу з 12:00 години по неділю 15:00 годину, на час канікулярних та святкових днів за попередньою домовленістю з матір'ю ОСОБА_1 (а.с. 38-39).

Незважаючи на це, ОСОБА_1 розпорядження Служби у справах дітей Бородянської райдержадміністрації не виконувала, не дозволяла ОСОБА_2 бачитися з сином, на телефонні дзвінки не відповідала, тому відповідач був змушений звертатися до Бородянського районного відділу міліції (а.с. 33-36).

Відповідно Акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації від 07.11.2015 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2, двері будинку були зачинені, під час телефонної розмови ОСОБА_1 в грубій формі надавати пояснення відмовилася (а.с. 37).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 від першого шлюбу з ОСОБА_3 має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого матеріально утримує та сплачує аліменти.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно ч. 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Проте, суд звертає увагу на те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, а саме рівним між батьками, а не одного з них.

Судом встановлено, що не заперечувалось у судовому засіданні сторонами, що ОСОБА_1 забезпечує сина всім необхідним для морального, розумового, культурного розвитку дитини, що підтверджується копіями квитків, квитанцій та фіскальних чеків ( а.с. 61-74).

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 являється приватним підприємцем, відповідно до поданих декларацій про доходи, сума доходу за період з 01.11.2015 року по 29.02.2016 року становить - 0,00 грн. (а.с. 116-117).

Відповідно Довідки Деснянського районного центру зайнятості ОСОБА_2, станом на 05.02.2016 року, за допомогою у працевлаштуванні до Деснянського районного центру зайнятості не звертався (а.с. 104).

ОСОБА_2 з листопада по грудень 2015 року брав участь у забезпеченні сина необхідними речами, що підтверджується копіями квитанцій та фіскальних чеків ( а.с. 118).

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Суд бере до уваги те, що прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2016 рік в Україні було встановлено Законом "Пpo Державний бюджeт на 2016 рік" за поданням Міністерства фінансів.

Так, на момент розгляду справи, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 1455,00 грн.

У свою чергу відповідач визнає позовні вимоги в частині сплати аліментів у розмірі 1000,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд роз'яснює, що згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Суд, визначаючи розмір аліментів, бере до уваги вищенаведені обставини справи, у тому числі й стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка проживає з матір'ю, матеріальне становище платника аліментів, що не може бути залишено поза увагою, також добровільну щомісячну сплату аліментів відповідачем та його посильна участь у вихованні дітей, що має істотне значення у цій конкретній справі, та приходить до висновку, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі не може перевищувати 1000,00 грн., який у свою чергу був визнаний відповідачем.

Відповідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тобто, в окремих випадках, крім щоденних витрат на утримання та виховання дитини, можуть стягуватись додаткові витрати на неї.

Обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину обумовлюється також «винятковими» обставинами - важкою хворобою дитини, каліцтвом тощо, тобто негативними, небажаними фактами.

Таким чином, йдеться про «особливі» обставини, які можуть бути зумовлені не лише хворобою, а й фактами позитивними, бажаними. Так, якщо у дитини є схильність до музики, додаткові витрати можуть бути викликані необхідністю купівлі для неї музичного інструмента, або дитина потребує оздоровлення і додаткові витрати зумовлені необхідністю її відпочинку біля моря.

Участь матері, батька у додаткових витратах на дитину не обов'язково має бути рівною. У разі спору частка кожного з батьків у цих витратах визначатиметься судом з урахуванням обставин, які заслуговують на увагу.

Суд вважає, що враховуючи наведені вище обставини, встановлені судом, відсутність будь яких особливих обставин, які не були доведені суду, у розумінні змісту ст. 185 СК України, та матеріальне становище платника аліментів, що не було залишено поза увагою суду, не дає підстав для зобов'язання відповідача брати участь у інших додаткових витратах на дітей, оскільки вони не викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження позовних вимог в частині додаткових витрат на двох дітей, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви частково у частині і розмірі позовних вимог, визнаних відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Судом встановлено, що 26 вересня 2015 року та 05 січня 2016 року між адвокатом Степановим Олександром Леонідовичем та ОСОБА_1 було укладено Договора про надання правової допомоги №76/09-15 та №01/01-16, відповідно до п. 1.1. яких ОСОБА_1 доручає, а адвокат приймає на себе зобов'язання по представництву та захисту її інтересів по всім питанням, пов'язаним зі стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину, а позивач зобов'язується прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах, зазначених в даному Договорі (а.с. 22, 89).

Відповідно копій квитанцій від 20 жовтня 2015 року, 13 листопада 2015 року, 10 грудня 2015 року, 18 січня 2016 року, 18 лютого 2016, 17 березня 2016 року позивач оплатив правову допомогу адвоката за надання правової допомоги у загальному розмірі 3332,40 грн.

Оскільки на підтвердження витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, надані відповідні письмові докази, що свідчать про їх оплату, оформлені у встановленому законом порядку, грошові кошти фактично сплачені позивачем, витрати на правову допомогу підтверджені документально, доведена їх співмірність з ціною позову, суд приходить до обґрунтованого висновку, що понесені та документально підтверджені судові витрати присуджуються з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 210, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 150,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень щомісячно від дня пред'явлення позову - 23 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 487,20 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3332,40 грн.

Роз'яснити, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.