Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 березня 2015 року по справі №168/15,

в с т а н о в и в:

18 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва, як компетентного суду, з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 березня 2015 року по справі №168/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заяву та просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 березня 2015 року по справі №168/1 пояснив, що 05 березня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору. Заявник ОСОБА_1 не погоджуються з прийнятим рішенням, вважає рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню компетентним судом зважаючи на те, що третейський суд розглянув справу, яка непідвідомча третейському суду, оскільки за умов, які викладено у п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських відносин, за винятком справ у спорах про захист прав споживачів, тому враховуючи той факт, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір споживчого кредиту, тому спір між цими сторонами не підвідомчий третейському суду, що є підставою для скасування рішення третейського суду. Крім того, заявник ОСОБА_1 просить врахувати як окремі підстави для скасування рішення третейського суду, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 Закону України «Про третейські суди»; розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно, без відображення всіх дат погашення позичальником тіла кредиту та відсотків за його користування; банком неправомірно розраховано пеню в доларах США; всупереч вимог ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ПАТ «Укрсоцбанк» не звертався до позичальника з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всією суми кредиту, тому вимога позивача є передчасною. Також, заявник ОСОБА_1 просить поновити строк для звернення до компетентного суду з заявою про скасування рішення третейського суду, оскільки з рішення третейського суду заявник вперше ознайомився 26 жовтня 2015 року, при ознайомленні з матеріалами цивільної справи №755/9996/15-ц за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду, тому є підстави вважати, що строк на оскарження рішення третейського суду пропущено заявником з поважних причин.

Представник заінтересованої особи - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Молдавська О.В., в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник подала до суду письмові заперечення, які приєднано до справи (а.с.40-46).

Представник заінтересованої особи - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Ганага А.С., в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про залишення заяви ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суд без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази та наведені заявником ОСОБА_1 підстави для скасування рішення третейського суду, які викладені у заяві про скасування рішення третейського суду, суд приходить до наступного.

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо визнанням поняття права на суд, встановлений законом, не обов'язково має розумітися як суд класичного виду, інтегрований у стандартну судову систему держави (рішення у справі "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства" від 28.06.84 р., рішення справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 08.07.86 р., рішення у справі "Регент проти України" від 03.04.2008 р.).

Отже, третейський суд відповідає поняттю «суду» в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, а тому здійснюючи свою діяльність повинен дотримуватися в т. ч. встановлених такою нормою гарантій.

05 березня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків (третейський суддя Ярошовець В.М.) ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 8609404 грн. 16 коп. та третейській збір в сумі 25500,00 грн. (а.с.6-8)

Відповідно до положень ст.51 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, в разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Підстави для скасування рішення третейського суду визначені у статті ст.389-5 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано, зокрема, у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону (п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції Закону України «Про внесення зміни до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р.), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Такі правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 02.09.2015 р. у справі № 6-856цс15, від 04.11.2015 р. у справі № 6-2074цс15, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1716цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 р. у справі №6-831цс14.

При вирішенні питання щодо підстав для скасування рішення третейського суду, суд враховує, що рішення третейського суду, яке є предметом оскарження, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону, а виходячи з характеру спірних відносин та суб'єктивного складу сторін, що були предметом спору у третейському суді та стосуються виконання зобов'язань за кредитним договором, тому дана справа не підвідомча третейському суду відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», що дає підстави скасувати рішення третейського суду на підставі п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України.

Разом з тим, встановивши наявність обставин, які беззаперечно свідчать про відсутність підстав для розгляду третейським судом спору між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, суд не надає оцінки діям третейського судді, який розглядав справу, та дотримання порядку формування третейського суду, оскільки неправомірність дій третейського суду щодо відкриття провадження у справі та розгляд по суті справи, яка непідвідомча третейському суду, випливає безпосередньо з положень вищенаведених норм чинного законодавства, що слугує окремою підставою для скасування в повному обсязі рішення третейського суду.

В той же час, місцевий загальний суд, як компетентний суд, не перевіряє рішення третейського суду на відповідність нормам матеріального або процесуального права, а лише на дотримання процедурних вимог, які встановлені Законом України «Про третейські суди», при цьому рішення третейського суду може бути скасовано лише з підстав, визначених у ст.389-5 Цивільного процесуального кодексу України.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що посилання заявником ОСОБА_1 на порушення третейським суддею норм матеріального права при ухвалені рішення, а саме: посилання, як доказ, наданий ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунок заборгованості, який не містить усіх дат погашення позичальником тіла кредиту та відсотків за його користування; визначення розміру нарахованої пені у валюті кредитування - доларах США; недотримання ПАТ «Укрсоцбанк» досудової процедури звернення до позичальника з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту, не можуть слугувати підставою для скасування рішення третейського суду, оскільки державний суд виконує функцію контролю за законністю рішення третейського суду, не будучи наділеним правом контролю за його діяльністю, правом скасування або зміни рішення по суті, тому недотримання норм законодавства або недостатня обґрунтованість рішення третейського суду не є підставою для скасування державним судом такого рішення третейського суду.

Згідно з Конституцією України Україна є демократичною, соціальною, правовою державою; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст. ст. 1, 3 Конституції України).

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень ст. ст. 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом оскарження дій і рішень.

Відповідно до положень частини другої та третьої ст. 389-1 Цивільного процесуального кодексу України, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особам, які брали у участь у справі, у разі, якщо третейський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізнались або повинні були дізнатись про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Аналізуючи наявні у справі третейського суду докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення заявнику ОСОБА_1 строку для звернення до суду із заявою про оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 березня 2015 року по справі №168/15, оскільки ОСОБА_1, як учасник третейського розгляду, своєчасно не отримав рішення третейського суду, тому зважаючи на той факт, що про наявність ухваленого третейським судом рішення ОСОБА_1 дізнався через уповноваженого представника ОСОБА_5 після ознайомлення останнього з матеріалами справи третейського суду лише 30 жовтня 2015 року, що дає підстави для поновлення строку для звернення до суду з цією заявою, оскільки доведено обставини, які перешкоджали заявнику своєчасно звернутись до компетентного суду для оскарження рішення третейського суду.

З урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, суд вважає, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин, у зв'язку з чим клопотання заявника про поновлення пропущеного строку для звернення до компетентного суду про скасування рішення третейського суду підлягає задоволенню, тому відсутні підстави для залишення заяви без розгляду на підставі ч.3 ст. 389-1 Цивільного процесуального кодексу України.

Також, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», де зазначено, що сторони повинні мати можливість скористатися правом на вчинення позову з того моменту, коли вони ознайомилися із рішенням, що покладають на них обов'язки або можуть порушувати їхні законні права чи інтереси. Як засіб спілкування між органами та сторонами, вручення рішення створює можливість для сторін знайомитись з рішенням та підставами для нього, таким чином надаючи їм змогу оскаржити його, якщо вони вважатимуть це за доцільне.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 березня 2015 року по справі №168/15 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись п. 14 ч. 1 ст. 6, ст.51 Закону України «Про третейські суди», ч.1 ст.360-7, ст.ст. 389-4, 389-5, 389-6 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 березня 2015 року, яке ухвалено у справі №168/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 березня 2015 року по справі №168/15 задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 березня 2015 року, яке ухвалено у справі №168/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд мста Києва, протягом десяти днів з дня її проголошення Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д я