Справа № 202/2033/16-ц
12 травня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Подгородньому П.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа - Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання прав та обов'язків забудовника в порядку спадкування за заповітом, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, у якій просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька - спадкодавця ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, права та обов'язки забудовника житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з правом введення будинку в експлуатацію, з правом отримання документів, що посвідчують право власності на домоволодіння, з правом реєстрації його на ім'я спадкоємця, та з усіма іншими правами забудовника.
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
На підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих за № 899 від 10.05.1950 року його батькові ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку по АДРЕСА_1 зараз по АДРЕСА_2 про що 19.05.1951 року було складено акт про відвід в натурі земельної ділянки під індивідуальне будівництво площею 600 кв.м.
07 червня 1951 року між Районним житловим управлінням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих, в особі начальника Райжилуправління ОСОБА_3, та його батьком був складений та нотаріально посвідчений договір, згідно з яким ОСОБА_2 надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального жилого будинку АДРЕСА_3
Із пункту 6 договору видно, що для будівництва був складений проект будівництва дома, затверджений управлінням головного архітектора 31.05.1951 року.
На відведеній земельній ділянці його батько побудував житловий будинок А-1, який складається із: приміщень 1-1,1-2 (коридори) площею 6,8 кв.м. та 4,3 кв.м; приміщень 1-3,1-4,1-5,1-6 (житлові) площею 14,6 кв.м., 7,9 кв.м., 10,1 кв.м., 8,1 кв.м.; 1-7 (ванна) площею 3,7 кв.м., 1-8 (кухня) площею 7,1 кв.м. Загальна площа будинку 62,6кв.м., а житлова площа - 40,7 кв.м.
Крім будинку батько побудував гараж В; погріб під В; вбиральню-душ Г; сарай Д; гараж Е; погріб під Е; оглядову яму під Е; навіс Ж; навіс 3; споруди та замощення №1-12,1.
Після закінчення будівництва його батько зареєструвався в збудованому ним домоволодінні і став проживати в ньому, але не здав будинок в експлуатацію і не зареєстрував своє право власності на цей будинок у встановленому законом порядку.
12 липня 1996 року його батько ОСОБА_2 склав заповіт, яким він заповів належний йому житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, йому.
Цей заповіт було посвідчено державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори О.Якубою.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року його батько ОСОБА_2 помер.
На момент смерті батька він проживав і був зареєстрований разом з ним в спадковому будинку АДРЕСА_1 і тому прийняв спадщину.
Після смерті батька він є єдиним спадкоємцем.
Для отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, але нотаріус не змогла видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька, бо той за своє життя не зареєстрував право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в органах, що здійснювали за його життя державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Таким чином, його батько ОСОБА_2 здійснював будівництво житлового будинку згідно із законом (на відведеній у встановленому законом порядку для будівництва земельній ділянці), але не здав будинок в експлуатацію, а тому його права та обов'язки як забудовника входять до спадку.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги та пред'явлений позов просили задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалися на викладені у позовній заяві обставини.
Дніпропетровська міська радаповідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, але її представник в судове засідання не з'явився, причин не повідомив, на підставі чого, з урахуванням згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно.
Представник Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання, надіслав на адресу матеріали спадкової справи заперечень проти позову на зазначив.
Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Згідно із свідоцтвом про народження НОМЕР_1 батьками позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_5.
Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих за № 899 від 10.05.1950 року батькові позивача ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку по АДРЕСА_1) для індивідуального жилого будівництва.

19.05.1951 року було складено акт про відвід в натурі земельної ділянки для індивідуального будівництва площею 600 кв.м. за вказаною адресою.

07 червня 1951 року між Районним житловим управлінням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих та ОСОБА_2 був складений та нотаріально посвідчений договір, згідно з яким батькові позивача було передано у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального жилого будинку по АДРЕСА_1

Управлінням головного архітектора 31.05.1951 року був затверджений проект для будівництва будинку на зазначеній земельній ділянці.

На відведеній земельній ділянці ОСОБА_2 побудував житловий будинок А-1, який складається з: приміщень 1-1,1-2 (коридори) площею 6,8 кв.м. та 4,3 кв.м; приміщень 1-3,1-4,1-5,1-6 (житлові) площею 14,6 кв.м., 7,9 кв.м., 10,1 кв.м., 8,1 кв.м.; 1-7 (ванна) площею 3,7 кв.м., 1-8 (кухня) площею 7,1 кв.м. Загальна площа будинку 62,6кв.м., а житлова площа- 40,7 кв.м.

Крім будинку ОСОБА_2 був побудований гараж В; погріб під В; вбиральня-душ Г; сарай Д; гараж Е; погріб під Е; оглядова яма під Е; навіс Ж; навіс 3; споруди та замощення №1-12,1.

ОСОБА_2 за життя був зареєстрований та проживав за адресою спірного домоволодіння.

Але разом із тим, будинок не був зданий в експлуатацію і й відповідно батько позивача не зареєстрував своє право власності.

12 липня 1996 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким заповів будинок з господарськими будівлями та спорудами позивачу. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори О.Якубою, за реєстровим № 4-6651.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 27 липня 1998 року.

Позивач ОСОБА_1 станом на липень 1998 року (на день відкриття спадщини) проживав і був зареєстрований за адресою спірного домоволодіння, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проживає у спірному домоволодінні і по теперішній час, здійснював його добудову та поліпшення умов проживання, про що свідчать відомості з технічного паспорту, домової книги.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 інших спадкоємців аніж позивач немає, в т.ч. і осіб, які б в силу ст. 535 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) мали обов'язкову частку в спадщині.

Позивач звернувся до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, через відсутність державної реєстрації права власності на спірне домоволодіння АДРЕСА_1.

Як встановлено із наданої КП «ДМБТІ» ДОР довідки за №14915 від 08.12.2015 року, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 відсутні відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок.

Статтею 524 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Статтею 525 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Статтею 527 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Статтею 534 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) передбачені правила спадкоємства за заповітом. Зокрема кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, що діяла станом на день відкриття спадщини) передбачені дії, що свідчать про прийняття спадщини. Зокрема, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (п. 1 ч. 1). Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2).

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, роз'яснено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Отже, позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 і фактично успадкував усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві за життя та не припинилися внаслідок його смерті, в т.ч. і права і обов'язки забудовника спірного домоволодіння, оскільки після смерті батька позивач продовжував добудовувати та поліпшувати будинок, де також проживав і був зареєстрований, а на теперішній час має наміри ввести будинок в експлуатацію як такий, що повністю завершений будівництвом та зареєструвати на це нерухоме майно своє право власності.

Факт належності батькові позивача прав та обов'язків забудовника спірного домоволодіння підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Із матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_2 не вбачається, щоб складений ним заповіт скасовувався та змінювався.

У зв'язку з вищевикладеним, судом встановлено, що ОСОБА_2 дійсно належали за життя права та обов'язки забудовника житлового будинку, які в порядку спадкування за заповітом переходять до його спадкоємця - позивача.

Таким чином, суд вважає обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленими і доведеними.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 209, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька - спадкодавця ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, права та обов'язки забудовника житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з правом введення будинку в експлуатацію, з правом отримання документів, що посвідчують право власності на домоволодіння, з правом реєстрації його на ім'я спадкоємця, та з усіма іншими правами забудовника.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.С. Шклярук