У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище», третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, за касаційною скаргою Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 2003 року він працює у Державному навчальному закладі «Львівське вище професійне художнє училище» (далі - ДНЗ «ЛВПХУ») на посаді керівника фізичного виховання. Наказом від 19 грудня 2014 року № 103-к йому оголошено догану за те, що він проник в опломбоване приміщення та навмисно його пошкодив. Зазначав, що винесення наказу від 19 грудня 2014 року є безпідставним, зокрема тому, що акти, на які є посилання в наказі, без зазначення числа їх складання та осіб, що їх склали, з цими актами його не було ознайомлено. Вказував, що він не зривав ніяких пломб і не пошкоджував приміщення. Зазначав, що він, як керівник фізичного виховання, зобов'язаний проводити заняття та підготовку учнів до спортивних занять та у відповідності до посадових обов'язків сприяти пошуку спортивного обладнання та покращення матеріально-технічної спортивної бази. Спортзал № 2 на вул. Гніздовського, 4 у м. Львові з відома і дозволу адміністрації училища у 2005 році був повністю відремонтований і обладнаний, включаючи весь спортивний інвентар, як місце для проведення занять з шейпінгу, за кошти його товариша ОСОБА_6, якому він у цьому допомагав. Училище окрім самого приміщення не мало в цьому залі ніяких матеріальних цінностей, все майно належало ОСОБА_6 Ключі від залу були в нього, директора училища ОСОБА_5 і в ОСОБА_6 ОСОБА_6 передав усе вказане майно по акту йому на збереження, він міг також користуватись ним під час занять. В листопаді 2014 року позивач повідомив ОСОБА_6, що не зможе зберігати його речей, оскільки такі хоче привласнити адміністрація училища, тому власник майна забрав таке із приміщення спортзалу. Наведеним спростовуються обставини, які стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Крім цього, позивач вказував, що він є головою первинної профспілкової організації, яка діє в училищі, проте в порушення вимог ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ст. 252 КЗпП України відповідач не звертався і не отримав згоди профспілкового органу на притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Наголошував, що дійсною причиною оголошення йому 19 грудня 2014 року догани є конфлікт із директором училища ОСОБА_5, в зв'язку з чим адміністрацією відносно нього складаються сфальсифіковані документи. Вважав, що оголошена відповідачем догана є незаконною та підлягає скасуванню.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 19 грудня 2014 року № 103-к про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності.

Вирішено питання про судові витрати.

У травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДНЗ «ЛВПХУ» подано касаційну скаргу на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року.

За результатами автоматичного розподілу справ між суддями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року вказану касаційну скаргу призначено судді-доповідачу ОСОБА_7

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2016 року № 287/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_7 у відповідності до Постанови Верховної Ради України № 1434-VIII від 05 липня 2016 року «Про звільнення суддів», у результаті чого 06 жовтня 2016 року зазначену скаргу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

У касаційній скарзі ДНЗ «ЛВПХУ» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України).

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно встановив, що станом на день винесення спірного наказу 19 грудня 2014 року у відповідача не було об'єктивних, документально підтверджених даних про те, що позивач ОСОБА_4 здійснив проникнення в опломбоване приміщення та навмисно його пошкодив, оскільки в акті від 05 грудня 2014 року зафіксовано факт відсутності верхнього замка, внутрішніх дверей і матеріальних цінностей, а не факт проникнення і пошкодження приміщення позивачем; письмові пояснення ОСОБА_4 від 19 грудня 2014 року дані ним на предмет інвентаризації необлікованих матеріальних цінностей, а не щодо проникнення чи пошкодження приміщення; відсутнє підтвердження того, що результати перевірки органів внутрішніх справ щодо проникнення в приміщення були відомі адміністрації ДНЗ «ЛВПХУ» станом на 19 грудня 2014 року.

Також суд першої правильно врахував, що відсутність матеріальних цінностей, які описані у акті 27 листопада 2014 року, в тому числі килимового покриття, а також вказаних в акті від 05 грудня 2014 року світильників, розеток, то відсутність вказаного майна не ставиться в вину позивача ОСОБА_4, а згідно оскаржуваного наказу йому оголошено догану за несанкціоноване проникнення і пошкодження приміщення.

Крім того, суд першої інстанції правильно виходив із того, що при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідачем порушено процедуру, зокрема, вимоги ст. 252 КЗпП України, згідно із якою притягнення працівників, які є членами виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу.

Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що наказ від 19 грудня 2014 року № 103-к про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності винесено безпідставно, з порушенням норм трудового законодавства.

Судами першої та апеляційної інстанції правильно враховано правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-163 цс 14.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище» відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

О.М.Ситнік