АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/2437/16-ц Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н.М.
Провадження № 22-ц/790/6247/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту, зацікавлені особи: ОСОБА_4 районний у м. Харкові відділ держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Управління пенсійного фонду України в ОСОБА_4 районі м. Харкова,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її батька, ОСОБА_5, померлого 02.09.2015 року в м. Єнакієво Догнецької області, та просила зобов»язати ОСОБА_4 відділ державної реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ вчинити актовий запис про смерть ОСОБА_5 та видати свідоцтво.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її батько проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, де помер 02.09.2015 року. Про смерть батька їй було видане свідоцтво Єнакієвським міським відділом запису актів громадського стану Державної реєстраційної палати МЮ ДНР.

Заявник навчається в університеті та проживає у м. Харкові. У зв»язку із втратою годувальника, вона має право на отримання пенсії, однак, не в змозі її оформити, оскільки у неї відсутнє свідоцтво про смерть батька, видане державними органами України.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити заяву ОСОБА_3 Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що районним судом безпідставно не були прийняті до уваги докази, надані заявником.

Судова колегія, вислухавши доповідь суддідоповідача, пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та розглянутої у суді першої інстанції заяви, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, оскаржене рішення районного суду вказаним вимогам не відповідає.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень пункту 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (частина 1 ст. 234 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 256 ЦПК України і не є вичерпним.

Стаття 257-1 ЦПК України передбачає наступні особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України:

1. Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

2. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

3. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

4. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

5. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про народження вбачається, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

За даними закордонного паспорту, ОСОБА_5 народився 09.02.1968 року.

За поясненнями представника заявника в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_5 проживав та помер в ІНФОРМАЦІЯ_2 08.09.2015 року.

ОСОБА_4 районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області відмовлено у реєстрації актового запису про смерть батька.

Відповідно до постанови Верховної ради України від 17 березня 2015 року було визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької, Луганської області, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської області» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Єнакієве Донецької області визнано тимчасово окупованою територією.

В суді апеляційної інстанції представник заявника пояснила, що встановлення даного факту необхідно для отримання пенсії ОСОБА_3 у звязку з втратою годувальника, як непрацездатному члену сімї.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», який був наданий на запит Ради Безпеки ООН зазначено, що держави - члени ООН відповідно до Резолюції 276 (1970) Ради Безпеки зобов'язані утримуватися від застосування міжнародних договорів, укладений з Південною Африкою від імені або відносно Намібії. При цьому у п. 125 цього Консультативного висновку Міжнародного суду ООН вказано на винятки із цього права, а саме. В цілому , невизнання управління Південної Африки (тимчасово окупованої) Території не повинно призводити до позбавлення народу Намібії будь-яких переваг , що випливають з міжнародного співробітництва і зокрема, в той час як офіційні дії, що здійснюються урядом Південної Африки від імені або по відношенню до Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними , ця недійсність не може бути поширена до тих актів, таких, як, наприклад , реєстрація народжень , смертей і шлюбів.

Про необхідність врахування актів органів влади з окупованих територій Європейським судом з прав людини у п. 45 рішення по справі «Луізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey) від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89) була викладена правова позиція, що при аналогічних обставинах щодо відсутності ефективного державного контролю Кіпру за такими територіями, міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, які звідти походять, наприклад актів реєстрації народження, смерті і шлюбу, наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканців тієї чи іншої території.

Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів, якими заявник обґрунтовує свої вимоги є безпідставними, оскільки в суді апеляційної інстанції було досліджено оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_5, померлого 02 вересня 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь які документи, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Районний суд помилково не зясував, що у заявника відсутня можливість у позасудовому порядку встановити факт смерті свого батька, що має для неї важливе юридичне значення, тому, з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав судова колегія апеляційну скаргу задовльняє частково та скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про задоволення заяви частково, лише в частині встановлення факту смерті.

В іншій частині заявлені вимоги реалізовуються шляхом виконання ухваленого апеляційним судом рішення, яке набирає чинності негайно, відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 02 вересня 2015 року в м. Єнакієво, Донецької області, Держава Україна

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: І.С. Кіпенко

ОСОБА_1