Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2016 Справа №607/18136/15-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач приватне акціонерне товариство «страхова компанія «Перша» (далі страхова компанія) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 12716,28 гривень.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 06 січня 2014 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом АС /9102815.

13 серпня 2014 року в смт. Гримайлів сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21150», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen T4», «ВАЗ 21150» ВО 3226 АХ під керуванням ОСОБА_2

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля марки «Volkswagen T4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 було завдано матеріальної шкоди на суму 12716,28 гривень.

06 січня 2015 року позивачем здійснено виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування на суму 12716,28 гривень.

07 липня 2015 року позивач звертався до відповідача із регресною вимогою про сплату вказаних коштів в добровільному порядку, однак по даний час заборгованість не погашена.

Посилаючись на те, що страховик повністю виплатив страхове відшкодування потерпілому, керуючись положеннями ст. 1191 ЦК України та п. «г» ст. 38.1.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути в порядку регресу вказану суму з ОСОБА_1

В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, відповідно до якої позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та його представник подали в судове засідання заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до якої позову не визнали та просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне проводити розгляд справи за відсутності сторін спору, на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено, що 13 серпня 2014 року близько 15 години громадянин ОСОБА_1 в смт. Гримайлів Гусятинського району, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21150», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на ділянці дороги з обмеженою видимістю при маневрі обгону допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen T4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, чим порушив вимоги п.п. 14.6 (г), 13.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_1Б визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

В результаті дій ОСОБА_1 автомобіль марки «Volkswagen T4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САК 438997 від 06 січня 2012, отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області від 14 серпня 2014 року за №1333 та протоколом огляду транспортного засобу від 14 серпня 2014 року .

Відповідно до ремонтної калькуляції за № LE 14-1507 від 12 грудня 2014 року матеріальний збиток, завданий автомобілю марки «Volkswagen T4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 13226,28 гривень.

Згідно з полісом про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9102815 від 06 січня 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну третім особам, була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Перша», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50000 гривень та франшизою 510 гривень.

13 серпня 2014 року о 21 годині 07 хвилин ОСОБА_1 у телефонному режимі повідомив страховика ПАТ «Страхова компанія «Перша» про дану дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується витягом із телефонної розмови, оформленим реєстрацією інформації про ДТП № 3521314 та страховим актом за № ЦВ-20-8875 від 17 грудня 2014 року, де зазначено про реєстрацію повідомлення щодо настання страхового випадку 13 серпня 2014 року.

28 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії з заявою щодо виплати страхового відшкодування.

06 січня 2015 року страхова компанія виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування (за мінусом франшизи) в розмірі 12716,28 гривень (13226,28 510), що стверджується платіжним дорученням за №9806 від 06 січня 2015 року.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Положеннями п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено підстави подачі страховиком регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП після виплати страхового відшкодування:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Відповідно до вимог підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивачем такий факт визнано шляхом сплати потерпілому страхового відшкодування 06 січня 2015 року (що мало місце через півтора місяця після подання письмової заяви встановленого зразка ОСОБА_2 від 28 листопада 2014 року про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування).

Крім того, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 13 серпня 2014 року о 21 годині 07 хвилин після ДТП негайно повідомив страхову компанію телефонним дзвінком про настання страхового випадку, що підтверджується витягом із телефонної розмови, оформленим реєстрацією інформації про ДТП № 3521314 та страховим актом за № ЦВ-20-8875 від 17 грудня 2014 року, поданим суду самим же позивачем, де зазначено про реєстрацію повідомлення щодо настання страхового випадку 13 серпня 2014 року. Вказані обставини справи не спростовані позивачем.

Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15), що в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права.

Отже, предметом доказування у даній справі є не сам по собі факт несвоєчасного повідомлення відповідачем про настання страхового випадку, а факт заподіяння позивачу збитків внаслідок несвоєчасного повідомлення відповідачем про ДТП, повязаний з необгрунтованою виплатою потерпілому страхового відшкодування через неможливість перевірки страховиком власними силами обставин ДТП.

Таким чином, перелічені обставини дають підстави суду зробити висновок, що позивачем не доведено належними й допустимими доказами факту заподіяння йому збитків, які полягають у необґрунтованій виплаті страхового відшкодування потерпілому у ДТП, що мала місце з участю ОСОБА_1 внаслідок несвоєчасного повідомлення останнім про таку ДТП.

При цьому, у зв'язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у заподіянні йому збитків, пов'язаних з необгрунтованою виплатою страхового відшкодування, сам по собі факт несвоєчасного повідомлення відповідачем позивача про ДТП правового значення для вирішення даного спору не має.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу до задоволення не підлягає.

Безпідставними є доводи позивача про те, що відповідач у встановлені Законом строки не повідомив страховика про подію, оскільки спростовуються витягом із телефонної розмови, оформленим реєстрацією інформації про ДТП № 3521314.

Також не заслуговують на увагу суду твердження позивача про необхідність встановлення поважності причин неповідомлення страховика про подію, оскільки предметом доказування у даній справі є не сам по собі факт несвоєчасного повідомлення відповідачем про настання страхового випадку, а факт заподіяння позивачу збитків внаслідок несвоєчасного повідомлення відповідачем про ДТП, повязаний з необгрунтованою виплатою потерпілому страхового відшкодування через неможливість перевірки страховиком власними силами обставин ДТП, про що і зазначено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс1.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 1191, 1194 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддяОСОБА_4