Справа № 2-2240/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІС ЛЬВІВ», Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним договору про передачу прав на знак для товарів та послуг,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась з позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним договір від 28 квітня 2014 року про передачу прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міс Львів», зареєстрований в Державній службі інтелектуальної власності України під № 18872.

Також позивачка просила зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг і здійснити публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність», у відповідності до яких власником свідоцтв України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 зазначити ОСОБА_1.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки позивачкою не викладені обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вона обґрунтовує заявлені вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, позивачкою не визначено предмет позову та не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує своє право вимоги відповідно до норм матеріального права, оскільки в мотивувальній частині позовної заяви в обґрунтування вимог про визнання недійсним договору вона, посилаючись на норми ст. 651 ЦК України, відповідно до якої договір підлягає розірванню, виклала обставини щодо підстав розірвання спірного договору через істотне порушення договору іншою його стороною, яке полягає в передачі майнових прав за значно заниженою, а не за відповідною ринковою ціною, внаслідок чого вона позбавлена того матеріального результату, на який вона розраховувала при укладенні договору. Проте, такі обставини не кореспондуються з прохальною частиною позову, в якій вона зазначає вимоги про визнання договору недійсним, які за викладеним залишаються без жодного обґрунтування їх підстав.

Виходячи з вищенаведеного, згідно з чинним законодавством позивачці необхідно викласти співмірні вимоги та обставини як правові підстави пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, з посиланням на докази в підтвердження кожної обставини, що обґрунтує заявлені вимоги.

Таким чином, в поданій позовній заяві не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто, які саме права позивачки порушені, який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

При цьому зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачами, є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Крім того, позовна заява не відповідає вимогам ч.5 ст. 119 ЦПК України, оскільки позивачкою в позовній заяві заявлено декілька немайнових вимог, а судовий збір за кожну заявлену нею вимогу не сплачений, тому відповідно ч.3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», згідно з якою у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру, позивачці необхідно сплатити судовий збір за кожну заявлену нею вимогу за ставками, визначеними ЗУ «Про судовий збір», та надати суду докази, що підтверджують його сплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин в силу ч.1 ст. 121 ЦПК України вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІС ЛЬВІВ», Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним договору про передачу прав на знак для товарів та послуг залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: