Справа № 459/3348/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Червонограді цивільну справу справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення несанкціоновано списаних коштів з рахунку та відсостків за прострочення кредиту,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк». Останній надав йому платіжну картку Універсальна №001689, за якою йому було відкрито картковий рахунок № 197598, що надавала йому можливість користуватися як власними грошима так і кредитними коштами банку, з лімітом кредиту 5000 грн., шляхом укладення між ним та відповідачем договору приєднання.

17.09.2014 року на його мобільний телефон прийшло смс повідомлення від імені банку, в якому йшлося про те, що з його рахунку через інтернет проведена операція щодо зняття коштів в сумі 4700 грн. та переведення їх на рахунок іншої особи, комісійні виплати 187,65 грн. Оскільки жодних дій щодо переведення коштів зі свого рахунку він не вчиняв, не доручав цього нікому робити, відомостей про свій картковий рахунок також нікому не повідомляв, то одразу ж про незаконну трансакцію повідомив по телефону на гарячу лінію банку, а в подальшому, зокрема, на наступний день, подав заяву з приводу незаконного зняття коштів з його рахунку у Червоноградське відділення ПАТ КБ «Приватбанк».

Також вказує, що 21.10.2014 року на підставі його заяви було відкрито кримінальне провадження з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.185 КК України.

Згідно довідки банку від 02.07.2015 року № 81/СБ несанкціонований перевід коштів, шляхом зчитування даних з його компютера було здійснено на карту ОСОБА_4. При цьому його було повідомлено, що суму, яку фактично викрали з його рахунку, повинен сплачувати він.

Зважаючи на те, що банком нараховувались відсотки за користування несанкціоновано списаними з його рахунку коштами, 26.06.2015 року він вніс на свій картковий рахунок для погашення кредитної заборгованості 8 960,05 грн..

Посилаючись на те, що переказ коштів ним не ініційовано і про вказану подію він невідкладно повідомив відповідача, проте останній не повернув спірні кошти на його рахунок, просив стягнути з відповідача в його користь 8 960,05 грн., шляхом зобовязання відновити на його картковому рахунку № грн., які були несанкціоновано списано з його рахунку 17.09.2014 року , 187,65 грн. комісійних виплат стягнених ПАТ КБ «Приватбанк» за проведення цієї несанкціонованої операції по переведенню коштів з його карткового рахунку на рахунок іншої особи, а також 4072,40 грн. відсотків за прострочення виконання кредиту, сплачених ним на вимогу банку, за час користування кредитом; стягнути з відповідача в його користь пеню в розмірі 1 % суми неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, додатково пояснив, що станом на 22 годину 12 хвилин 53 секунди 17 вересня 2014 року на його мобільний телефон прийшло смс повідомлення з банку про те, що з його рахунку через інтернет мережу проведена операція щодо переведення коштів в сумі 4700 грн. та знято комісійні виплати у розмірі 187,65 грн. Отримавши зазначене смс повідомлення, він одразу ж зателефонував на лінію підтримки ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу несанкціонованого зняття коштів з його картки. Просить вимоги задовольнити.

Позовні вимоги позивача підтримала у судовому засіданні його представник ОСОБА_2

Представник відповідача, даючи пояснення в режимі відео конференції, позовних вимог не визнав, вказав, що 17.09.2014 року операція щодо переказу коштів позивача була здійснена відповідачем лише після ідентифікації особи ОСОБА_1 та підтвердження динамічним паролем, тому твердження позивача про незаконне переведення коштів з його рахунку не відповідає дійсності. Під час використання системи «Приват-24» позивач попав на фішинговий сайт, створений шахраями і допустив розповсюдження інформації про дані своєї картки, а тому в діях банку відсутня вина. Це було встановлено рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.06.2015 року, яке набрало законної сили. Просить відмовити у задоволенні позову

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.09.2013 року позивач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В такий спосіб ОСОБА_1 надав Банку інформацію та інші дані, що слугують підставою встановлення кредитного ліміту на карту клієнту.

За даною заявою сторони обумовили, що ця заява, разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять договір про надання банківських послуг. Позивач підписавши дану заяву підтвердив, що він ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підставі вказаного договору ОСОБА_1 було відкрито рахунок № 197598 та видано платіжну картку Універсальна №001689.

Як вбачається із виписки по картковому рахунку № 197598, 17.09.2014 року здійснено переказ коштів у сумі 4 700 грн. через електронний додаток Приват-24, отримувач Perevod lichnih sredstv Poluchatel TER.

Разом із тим у судовому засіданні встановлено, що позивачем 17.09.2014 року після отримання смс повідомлення, був здійснений телефонний дзвінок на лінію підтримки ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу несанкціонованого зняття коштів з його картки.

Також 25.09.2014 року останній звернувся у відділення банку із письмовою заявою від 18.09.2014 року, що стверджується копією цієї заяви із відміткою банку про отримання.

У судовому засіданні із показів свідка ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_1 звертався у службу безпеки банку з приводу зняття коштів з його рахунку. В тому числі і він проводив по даному факту службове розслідування. Під час перевірки було зясовано, що на телефонний номер ОСОБА_1 відправлялися паролі з приват-24, останній поповнював рахунки на мобільному телефоні. При цьому позивач вводив свій пароль та логін на фішинговому сайті, які зчитали шахраї та використавши такі здійснили переказ коштів. Переказ спірної суми було здійснено банком лише після ідентифікації особи позивача та підтвердження динамічним паролем. Після телефонного дзвінка ОСОБА_1 на лінію Приватбанку, рахунок шахраїв було заблоковано, однак було уже запізно, оскільки кошти були зняті. Дана операція тривала в межах трьох-чотирьох хвилин. Тому вини банку у цьому немає.

Як пояснив у суді свідок ОСОБА_6, він є працівником банку і пригадує випадок коли у відділення з приводу зняття коштів з рахунку звертався ОСОБА_1 Проводилося службове розслідування, в ході якого встановлено, що клієнт попав на фішинговий сайт, де залишив свої дані. Таким чином шахраї здійснили переказ коштів.

В той же час встановлено, що позивач повторно 21.10.2014 року звертався із заявою у Червоноградське відділення ПАТ КБ «Приватбанк», у якій просив провести перевірку щодо незаконного переведення коштів з його рахунку та призупинити будь-які операції на його картці, про що свідчить копія зазначеної заяви.

По зазначених заявах банком було проведено службове розслідування та довідкою від 02.07.2015 р. повідомлено позивача, що шляхом несанкціонованого проникнення та зчитування даних з його ж компютера (ОСОБА_1В.) здійснено несанкціонований перевід коштів на картку ОСОБА_4. 17.09.2014 року в часі 22:12:47 на карту останнього поступили грошові кошти в сумі 4700 грн. з карти ОСОБА_1 №001689, які були зняті цього ж дня о 22:16 год. Під час перевірки було встановлено, що 15.09.2014 року попавши на фішинговий сайт, при вході у систему Приват-24 ОСОБА_1 вводив логін, статистичний і ОТР паролі на підробну сторінку, з якої шахраї зчитали дані ОСОБА_1, ввійшли в його акант, де зареєстрували мобільну версію Приват 24 на сайті Приватбанку від імені клієнта. Також встановлено особу, на імя якої переведено кошти.

Як вбачається із копії витягу з кримінального провадження, 21 жовтня 2014 року слідчим Червоноградського МВ УМВС України в Львівській області заява ОСОБА_1 внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним номером № 0001980, за правовою кваліфікацією передбаченою ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Так, у п. 1.1.2.1.12 та п. 1.1.5.5 «Умов та Правил надання банківських послуг» (далі Правила), що є невід'ємною частиною договору про банківське обслуговування, передбачено, що клієнт зобов'язаний вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню; банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Згідно п.1.1.2.21 вказаних Правил передбачено, що клієнт зобов'язується негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту, про втрату/викрадення карти, стікера PayPass, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-х осіб).

Згідно п.1.1.5.29 Правил держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення ОСОБА_7 в Банк та блокування ОСОБА_7, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою.

Пунктом 1.1.5.13 Правил передбачено, що клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

За правилами п. 14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

При цьому, втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Як вбачається із рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.06.2015 року, яке набрало законної сили, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про звільнення від сплати кредиту, коштів за користування кредитом та штрафів за прострочку кредиту по кредитній платіжній картці, 17.09.2014 року ОСОБА_1 була здійснена операція щодо переказу коштів 4700 грн. лише після ідентифікації особи позивача та підтвердження динамічним паролем. Спірними коштами на належному позивачу рахунку, останній розпорядився за допомогою електронної системи «Приват-24». Банк виконав лише розпорядження, сформоване від імені позивача на переказ коштів. Банк у даному випадку не несе відповідальності за недотримання платником ОСОБА_1 вимог щодо захисту інформації про пароль та логін входу до системи «Приват-24», а також інформації про одноразовий пароль.

Згідно з приписами ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, проаналізуваши вищенаведене, суд дійшов висновку, що операція щодо зняття коштів з кредитного рахунку ОСОБА_1 стала можливою внаслідок порушення ним умов та правил надання банківських послуг, зокрема: умов зберігання та використання конфіденційної інформації. На момент звернення позивача до банку із телефонним дзвінком та заявою переказ коштів уже був завершений, навіть більше кошти зняті через банкомат. Тому в діях банку суд вини не вбачає.

Відтак, відповідно із положенням п. 14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідальність за відповідні збитки слід покласти на користувача.

Що стосується посилань позивача на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України у справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів при застосуванні тих норм права, щодо яких висловлена така правова позиція, то приймаючи вказану правову позицію, Верховний Суд України виходив з того, що відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Однак положення № 223 визначає порядок здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів (п. 1.2 цього Положення) та розроблене, зокрема, згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», норми якого мають вищу юридичну силу над відповідними нормами підзаконного нормативно-правового акта.

Безпідставними суд вважає і посилання позивача на п.8 VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року, оскільки визначення поняття «помилковий переказ» та «неналежний переказ» міститься у п. 1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а саме: помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі; неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого

з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

У даному випадку списання коштів відбулося з рахунку платника за електронною ідентифікацією , а тому п.8 положення та п.37.2 ст.37 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», як підстава для негайного відновлення банком залишку коштів на рахунку користувача та сплати пені застосована бути не може.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що спірна трансакції була саме переказом коштів, відтак, з'ясувавши особу одержувача позивач не позбавлений можливості заявити відповідні вимоги до особи одержувача з приводу переказаних коштів.

З врахуванням вищенаведеного вимоги позивача є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення несанкціоновано списаних коштів з рахунку та відсостків за прострочення кредиту відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. Д. Новосад