Справа № 127/1390/15-ц Провадження № 22-ц/772/263/2016Головуючий в суді першої інстанції Сичук М. М.
Категорія 44Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:
Головуючого: Пащенко Л.В.
Суддів: Медяного В. М., Жданкіна В.В.
При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія»
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2015 року
по справі за позовом Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку, -
ВСТАНОВИЛА:
В січні 2015 року Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія» (далі КП «ВТК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку. Позовні вимоги мотивувало тим, на балансі КП «ВТК» знаходиться відомчий гуртожиток по вул. Першотравнева,98А в м. Вінниці для поселення одиноких працівників підприємства з наданням ліжко-місця.
Відповідача ОСОБА_1 в 2005 році було прийнято на роботу на підприємство і для проживання на час роботи йому було надано ліжко-місце у вказаному гуртожитку, згідно спільного рішення адміністрації і профкому від 28.12.2005 року, та поселено в двомісну кімнату №160.
22.09.2014 року ОСОБА_1 звільнено з підприємства за ініціативою працедавця за п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули скоєні з 21.06.2014 року по день звільнення), однак відповідач ліжко-місце не звільнив і попередження від 01.12.2014 року за №1566 залишив без реагування.

Тому позивач, на підставі ст.132 ЖК України, просиввиселити ОСОБА_1 з гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2015 рокув задоволенні позовних вимог КП «ВТК» відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду, як постановлене з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 з гуртожитку.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15.09.2015 року апеляційну скаргу КП «ВТК» було задоволено. Рішення Вінницького міського суду від 05 серпня 2015 рокускасовано, а позов КП «ВТК» задоволено. Виселено ОСОБА_1 з гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 року було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 .. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 15.09.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 перебуває на балансі позивача - КП «Вінницька транспортна компанія» (колишнього Комунального підприємства «Вінницьке трамвайно-тролейбусне управління»-а.с.97) (а.с.9-11,37,98-99).

Відповідач ОСОБА_1 з 12.12.2005 року працював у КП «Вінницьке трамвайно-тролейбусне управління» слюсарем по ремонту рухомого складу тролейбусного депо, а з 27.09.2010 року-електромонтером контактної мережі (а.с.4,5).

Наказом гендиректора КП «ВТК» за № 29 від 22.09.2014 року ОСОБА_1 було звільнено з 21.06.2014 року за прогули, згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.6).

Також суд встановив, що відповідачу ОСОБА_1 на підставі ордера №51, виданого згідно спільного рішення адміністрації та профкому КП «ВТТУ» від 28.12.2005 року, було надано ліжко-місце в гуртожитку по АДРЕСА_1 (а.с.8) і він був поселений в кімнату №160 цього гуртожитку.

Отже, відповідач був вселений у вказану кімнату гуртожитку правомірно, відповідно до вимог п.10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року №208, та ч.2 ст.128 ЖК України.

Цей же факт було визнано рішенням Вінницького міського суду від 02.10.2013 року, яким позов КП «Вінницьке трамвайно-тролейбусне управління» в частині щодо виселення ОСОБА_1 було залишено без задоволення (а.с.34-35,133-135).

Відповідно до ст.127 ЖК України, п.2 вищеназваного Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом, виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Підстави виселення з гуртожитку передбачені статтею 132 ЖК України.

Зокрема, позивач просив виселити відповідача з гуртожитку саме на підставі ч.2 вказаної норми Закону, згідно з якою працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в ч.2 цієї статті, а також осіб, перелічених у ст.125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до ч.1ст.20 цього Закону.

Згідно ж ч.1 ст.1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (в редакції станом на момент звернення позивача до суду 27.01.2015 року)сфера дії цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників та членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Вирішуючи спір, суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 власного житла не має, на законних підставах вселився у вказаний гуртожиток (а.с.4,58), більше п`яти років зареєстрований в ньому (а.с.14,33) та фактично проживає до теперішнього часу (а.с.7). Згідно картки прописки разом з відповідачем прописана у цьому гуртожитку його малолітня донька ОСОБА_2 (питання про виселення якої позивачем, до речі, не ставилось) (а.с.33,165).

Ці обставини підтверджуються документальними доказами, що є в матеріалах справи, та не заперечувались представником позивача.

Врахувавши вищевказані обставини та вимоги закону, суд дійшов вірного висновку про відмову в позові, оскільки відповідач, в даному випадку, не може бути виселений з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

При цьому доводи представника позивача про те, що відповідач не є особою, яка підлягає правовому захисту відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»,оскільки останньому було надано у гуртожитку для одиноких лише ліжко-місце, а не ізольована житлова площа, суд обґрунтовано оцінив критично і відхилив їх.

Так, відповідно до п.4 Примірного положення про гуртожитки, гуртожитки підрозділяються на два види: для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей).

Згідно ж Преамбули Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.
Крім того, як вбачається з довідки за №594 від 10.08.2015 року (а.с.163), відповідач ОСОБА_1 з 09.10.2014 року по теперішній час (серпень 2015 року), тобто станом на 27.01.2015 року-на момент звернення позивача з даним позовом до суду, проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Л.В. Пащенко

Судді: В.М. Медяний

В.В. Жданкін

З оригіналом вірно: /підпис/