Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування арешту майна та заборони його відчуження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить звільнити з-під арешту та заборони на відчуження все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), накладених постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Одеси від 26.07.2002 р. №АА164292 та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Одеси від 26.07.2002 р. №АА164292.

При цьому позивач посилається на те, що у квітні 2015 року він звернувся до Державної реєстраційної служби м. Одеси з метою реєстрації права власності на належну йому квартиру. Отримавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач дізнався, що на його квартиру накладено арешт. Підставою арешту зазначена постанова №АА164292 від 26.07.2002 р., видана державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Одеси, яка була видана у рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу №175-22/8078 від 09.11.2001 р., який був виданий Арбітражним судом Одеської області про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 1381,90 грн. Підставою видачі наказу є рішення Арбітражного суду Одеської області від 16.01.2001 р., винесене за позовом Державної інспекції за цінами в Одеській області.

При цьому позивач зазначає, що арешт на все майно був накладений ще у 2002 році, а квартира, яка зараз знаходиться під арештом була придбана позивачем у 2015 році.

20.04.2015 р. позивач звернувся до відповідача щодо вирішення питання стосовно зняття арешту з його майна, у звязку з тим, що він не є боржником по виконавчому провадженню та повністю погасив заборгованість ще в 2003 році, а квитанцію передав до виконавчої служби. Проте, у виконавчій службі зясувалося, що виконавче провадження на даний час знищено через закінчення строку зберігання, державний виконавець не має можливості звільнити майно позивача з-під арешту, а при закритті виконавчого провадження дане питання вирішено не було.

Враховуючи вищезазначене позивач вважає, що накладений арешт та заборона відчуження майна порушує його права, оскільки він не може розпоряджатися своїм майном.

В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав до суду заяву про те, що позов підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за відсутністю позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомив.

Тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю представника відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно відомостей з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №36078402 від 08.04.2015 р., постановою АА164292, виданої 26.07.2002 р. ВДВС Київського РУЮ м. Одеси, накладено арешт на все майно ОСОБА_1, де б воно не знаходилося та в чому б не виражалось.

Згідно відповіді від 10.08.15 р. №04/5391і, Перший Київський ВДВС ОМУЮ ГУЮ в Одеській області повідомив позивачу, що підстав для зняття арешту з майна, а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу не має, оскільки ОСОБА_1 не виконанні зобовязання по справі №175-22/8078 Господарського суду Одеської області від 09.11.2001 р. про стягнення з нього грошової суми на користь держави у розмірі 1381,90 грн. Крім того, Відділ ДВС повідомив, що перевіркою Єдиного реєстру виконавчих проваджень станом на теперішній час відкритих виконавчих проваджень у відношенні ОСОБА_1 на виконанні у відділі не має.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 2003 року) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувану згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінченнявиконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження длязняття арешту з майна.

За положеннями п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.08 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

З відповіді Державної інспекції України з контролю за цінами, наданої на адвокатський запит адвоката ОСОБА_2, який є представником позивача, вбачається, що у Держцінінспекція України не має інформації щодо боргу ОСОБА_1, який виник на підставі рішення Арбітражного суду від 16.01.2001 р. за позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, на думку суду, постанова про накладення арешту та заборони на відчуження майна повинна були бути скасовані.

Крім того, відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 41 Конституції України визначає право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності непорушне.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування арешту майна та заборони його відчуження, є обґрунтовано, права позивача повинні бути поновлені, усунуті перешкоди в розпорядженні майном, що належить позивачу, шляхом зняття арешту накладеного постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Одеси від 26.07.2002 р. №АА164292

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 213-215, 223-224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту та заборони на відчуження все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), накладених постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Одеси від 26.07.2002 р. №АА164292.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Одеси від 26.07.2002 р. №АА164292.

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача, який не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

26 січня 2016 року