Справа № 199/6118/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25.10.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Лавріщевій Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він з 07.05.2014 року перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2 акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України», працюючи на посаді директора філії «Партизанський елеватор» з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом, про що було видано наказ №255-К від 05.05.2014 року та зроблено запис до його трудової книжки.

У подальшому з ОСОБА_1 були укладені наступні трудові контракти: №30 від 01.07.2015 року на період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року; №78 від 30.12.2015 року на період з 30.12.2015 року по 30.06.2016 року; №10 від 01.07.2016 року на період з 01.07.2016 року по 29.07.2016 року.

Незважаючи на те, що останній контракт №10 від 01.07.2016 року був укладений на період до 29.07.2016 року, позивач продовжував працювати та виконувати трудові обовязки і лише 08.08.2016 року він не був допущений на робоче місце начальником відділу управління охорони ПАТ ««Державна продовольчо-зернова корпорація України» у звязку з його звільненням та призначенням на посаду директора іншої особи. В цей же день позивачу було вручено копію наказу №478-к від 25.07.2016 року про його звільнення із займаної посади з 29.07.2016 року та виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 69 календарних днів за періоди роботи з 07.05.2014 року по 29.07.2016 роки.

Позивач зазначає, що повний розрахунок з ним проведено лише 26.08.2016 року та на день звільнення трудова книжка ним отримана не була.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач вважає дії відповідача щодо його звільнення незаконними, оскільки на день звільнення 29.07.2016 року він перебував на лікарняному до 03.08.2016 року, а також фактично виконував трудові обовязки до 08.08.2016 року, що підтверджується виданням відповідних розпорядчих документів, а саме: наказу на відпуск (відвантаження) хлібопродуктів №46 від 05.08.2016 року, видатковим ордером від 04.08.2016 року, відомостями на виплату грошей №95 від 04.08.2016 року за підписом позивача ОСОБА_1, як керівника підприємства, тому просив суд поновити його на роботі на посаді директора філії ПАТ «Продовольчо-зернова корпорація України» «Партизанський елеватор» в ПАТ «Продовольчо-зернова корпорація України» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.08.2016 року по день поновлення його на роботі.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додатково зазначила, що позивач був прийнятий на роботу згідно з наказом №255-К від 05.05.2014 року по безстроковому трудовому договору, однак у подальшому без внесення будь-яких змін до нього та без припинення вказаного безстрокового договору, з ОСОБА_1 почали укладатися контракти на певний період часу.

Про звільнення з роботи у зв'язку із закінченням контракту позивача не було попереджено. Наказ про його звільнення був виданий у період його перебування на лікарняному. Окрім цього, з 03.08.2016 року по 05.08.2016 року, тобто після закінчення строку дії контракту від №10 від 01.07.2016 року, що був укладений на період з 01.07.2016 року по 29.07.2016 року, ОСОБА_1 працював на посаді директора, виконував організаційно-розпорядчі функції, підписував відомості на виплату заробітної плати та наказ на відпуск (відвантаження) хлібопродуктів №46 від 05.08.2016 року, видатковий ордер від 04.08.2016 року. Окрім цього, у зв'язку зі звільненням ОСОБА_1 нарахована та виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку в кількості 69 календарних днів за періоди роботи з 07.05.2014 року по 29.07.2016 роки, що також свідчить про його безперервну роботу по безстроковому трудовому договору з 07.05.2014 року.

Також представник позивача просила звернути увагу на надану суду відповідачем копію відомості на виплату заробітної плати від 04.08.2016 року, підписану керівником філії ОСОБА_1, в якій міститься підпис про отримання заробітної плати працівником ОСОБА_4, який начебто був уже призначений на посаду директора філії замість позивача, однак отримував кошти як працівник, а не директор, та погодився з тим, що звітні документи підписував ОСОБА_1.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти позову заперечував, просив суд відмовити у позові в повному обсязі, зазначивши, що контракт №10 від 01.07.2016 року був укладений із позивачем на термін до 29.07.2016 року, що погоджено п.п. 1.2., 7.3. контракту від 01.07.2016 року. Відповідно до вимог п.п. 6.1.1, 6.1. контракт припиняє свою дію після закінчення терміну його дії. Відповідача було звільнено наказом від 25.07.2016 року №478-К «Про звільнення ОСОБА_1Л.» у звязку із закінченням строку дії контракту. Листом від 25.07.2016 року №130-1-11/3836-1 позивача було повідомлено про закінчення строку дії контракту та про створення комісії з приймання-передачі справ, документів та майна на філії. Оскільки відповідно до умов п.п. 7.9. контракту №10 від 01.07.2016 року упродовж двох місяців до його спливу сторони не продовжили його дію, тому відповідач вважає, що станом на 29.07.2016 року строк дії контракту №10 від 01.07.2016 року сплинув, тому звільнення позивача у звязку із закінченням строку дії трудового контракту вважає законним, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2 акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з 07.05.2014 року, працюючи на посаді директора філії «Партизанський елеватор» з посадовим окладом згідно з штатним розкладом на підставі його заяви про прийняття на роботу, про що був виданий наказ №255-К від 05.05.2014 року.

У подальшому між сторонами були укладені наступні трудові контракти: №30 від 01.07.2015 року на період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року; №78 від 30.12.2015 року на період з 30.12.2015 року по 30.06.2016 року; №10 від 01.07.2016 року на період з 01.07.2016 року по 29.07.2016 року.

Наказом від 25.07.2016 року №478-К про звільнення, позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади директора філії ПАТ «Державна продовольча-зернова корпорація України» «Партизанський елеватор» з 29.07.2016 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, про що листом від 25.07.2016 року за № 130-1-11/3856-1 було повідомлено ОСОБА_1

Наказом №142/1 «Про створення комісії» було створено комісію з приймання-передачі справ, документів та майна на філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Партизанський елеватор».

Листом від 29.07.2016 року №130-1-12/3992 позивачу ОСОБА_1 було запропоновано зявитись до апарату управління ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» для отримання трудової книжки за адресою: місто Київ, вул. Саксаганського, б. 1 каб. 318. Відправка листів №130-1-11/3856-1 від 25.07.2016 року, №130-1-12/3992 від 29.07.2016 року відповідач підтвердив даними книги вихідної кореспонденції. Доказів вручення та отримання позивачем даних листів, суду не надано.

Згідно з даними книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них ПАТ «Державна продовольча-зернова корпорація України» трудову книжку було отримано представником позивача ОСОБА_6 за довіреністю від 31.08.2016 року, яка була видана на підставі наказу від 25.07.2016 року №478-К про звільнення позивача ОСОБА_1.

Згідно зі ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до вимог ст.39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 виконував трудові обов'язки директора філії ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Партизанський елеватор» після видання наказу від 25.07.2016 року №478-К про його звільнення з посади директора філії ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Партизанський елеватор», що підтверджується розпорядчими документами, підписаними ОСОБА_1, а саме: наказом на відпуск (відвантаження) хлібопродуктів №46 від 05.08.2016 року; видатковим касовим ордером від 04.08.2016 року № 221, відомістю на виплату грошей №95, 97 від 04.08.2016 року. Таким чином, суд вважає дію контракту №10 від 01.07.2016 року продовженою на невизначений строк.

Також в діях відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» судом встановлено порушення вимог ст.47 КЗпП України, оскільки позивача ОСОБА_1 було звільнено під час знаходження його на лікарняному з 25.07.2016 року по 03.08.2016 року, що підтверджується листком непрацездатності АГС №994099.

Зважаючи на те, що з наказом від 25.07.2016 року №478-К про звільнення позивач був ознайомлений лише 08.08.2016 року, тому суд вважає строк звернення його до суду не пропущеним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з порушеннями вимог чинного законодавства, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення його на роботі на посаді директора філії ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» Партизанський елеватор» в ОСОБА_2 акціонерному товаристві «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 51 984 гривні 50 копійок заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 08.08.2016 року по 25.10.2016 року (із розрахунку середньоденної заробітної плати - 990,18 грн.* 18 роб.днів серпень, 16 роб.днів жовтень/, середньомісячної заробітної плати 19 308,56 грн./вересень) з урахуванням податків та платежів, які підлягають стягненню відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати у сумі 2 756 гривень підлягають стягненню на користь держави з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 21, 23, 39-1, 40, 47, 116, 235 КЗпП України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора філії ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» Партизанський елеватор» в ОСОБА_2 акціонерному товаристві «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», , на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, 51 984 (пятдесят одну тисячу девятсот вісімдесят чотири) гривні 50 копійок заробітної плати за час вимушеного прогулу, з урахуванням податків та платежів, які підлягають стягненню відповідно до чинного законодавства України.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», , 2 756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) гривень 00 копійок судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя