У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа - генеральний директор Моторно (транспортного) страхового бюро України Шевченко Володимир Іванович про визнання дій неправомірними, скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що з 13 березня 2012 року перебував з відповідачем у трудових відносинах.

09 лютого 2015 року він звернувся до генерального директора Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) Шевченка В.І. із заявою про надання додаткової оплачуваної відпустки з 10 лютого 2015 року у зв'язку з навчанням у вищому навчальному закладі на період підготовки та захисту дипломної роботи, до заяви долучив довідки про факт навчання у вищому навчальному закладі та строки здачі екзаменів та захисту дипломної роботи.

Листом від 24 лютого 2015 року № 6/1-35/5572 відповідач відмовив йому в наданні такої відпустки.

Наказом від 11 лютого 2014 року № 8-о відповідач звільнив його із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Вказував, що 16 лютого 2015 року під час отримання наказу про звільнення дізнався, що 09 лютого 2015 року наказом № 7-о його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за систематичне порушення встановленого режиму роботи відповідно до наказу МТСБУ від 12 лютого 2001 року № 16.

Не погоджуючись із вказаними наказами вважає своє звільнення незаконним, оскільки підстави для звільнення за прогул відсутні, а процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення проведена з порушенням норм трудового законодавства. Наказ про звільнення йому вручено не було, весь цей час він вважав, що його заява про надання додаткової відпустки була позитивно розглянута, а тому не прийшов на роботу 10 лютого 2015 року. Крім того, на момент звільнення позивач перебував на амбулаторному лікуванні у медичному центрі ПП «Стомател», що підтверджується довідкою та квитанціями про оплату медичних послуг.

Посилаючись на вищевикладене, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати неправомірними дії МТСБУ щодо відмови у наданні йому додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням у вищому навчальному закладі; скасувати наказ генерального директора МТСБУ від 09 лютого 2015 року № 7-о в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; скасувати наказ генерального директора МТСБУ від 11 лютого 2015 року № 8-о про звільнення його з посади начальника департаменту врегулювання МТСБУ; поновити на посаді начальника департаменту врегулювання МТСБУ; стягнути з МТСБУ на його користь середній заробіток за період з 12 лютого 2015 року по 24 квітня 2015 року у розмірі 24 230 гривень 03 копійки, а також середній заробіток за період з 25 квітня 2015 року по день фактичного поновлення на роботі із розрахунку 475 гривень 10 копійок за кожний робочий день.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про скасування наказу в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано наказ генерального директора МТСБУ Шевченка В.І. від 09 лютого 2015 року № 7-о в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани ОСОБА_4 незаконним.

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права матеріального і неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що додані позивачем до заяви про надання додаткової оплачуваної відпустки довідки Прикарпатського інституту ім. М. Грушевського Міжрегіональної академії управління персоналом від 06 листопада 2012 року № 272 та від 06 лютого 2015 року № 15 не відповідають затвердженій формі документів № Н-4.01 з підготовки кадрів у вищих навчальних закладах, у зв'язку з чим наказом МТСБУ від 10 лютого 2015 року № 18-в позивача зобов'язано надати довідку-виклик за формою, затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 12 червня 2014 року № 711, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у наданні позивачу додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням.

Відсутність позивача 10 лютого 2015 року на робочому місці є дисциплінарним порушенням, оскільки самовільне використання відпустки без погодження з власником або уповноваженим ним органом та за відсутності наказу про її надання є прогулом, а тому висновки судів про відмову у задоволенні позову про скасування наказу генерального директора МТСБУ від 11 лютого 2015 року № 8-о про звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, поновлення на посаді начальника департаменту врегулювання МТСБУ та стягнення на його користь середнього заробітку є законними та обгрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що позивача було звільнено в період тимчасової непрацездатності не заслуговують уваги, оскільки пунктами 1.1., 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 455, зазначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, у зв'язку з чим суди вірно виходили з того, що довідка медичного закладу ПП «Сомател» від 11 лютого 2015 року про перебування ОСОБА_4 в період з 10 лютого 2015 року по 11 лютого 2015 року на амбулаторному обстеженні з подальшою консультацією лікаря не може вважатися документом про тимчасову непрацездатність відповідно до п. 2.18 названої Інструкції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції щодо вимог про скасування наказу генерального директора МТСБУ від 09 лютого 2015 року № 7-о в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, апеляційний суд виходив із того, що в оскаржуваному наказі не зазначено про встановлення систематичного порушення позивачем режиму роботи у січні 2015 року і при його видачі було порушено вимоги ст. 149 КЗпП України (не було запропоновано дати пояснення).

Встановивши, що нормами трудового законодавства не передбачено такого способу захисту як скасування судом наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання наказу в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача - незаконним.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк