Справа № 465/718/11 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/350/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді: Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, таке в апеляційному порядку оскаржив представник позивача. Посилається на його незаконність, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість у сумі 100 851,93 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1 590 289, 26 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 заборгованість у сумі 100 851,93 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1 590 289 грн. 26 коп.; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 заборгованість у сумі 100 851,93 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1 590 289 грн. 26 коп.

Вимоги мотивує тим, що між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 29.05.2006 року укладено Кредитний договір №11-1/329к-06 з відкриттям відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії складав 120 000, 00 дол. США з терміном повернення до 28.06.2011 року з сплатою 14% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за Кредитним договором було укладено 29.06.2006 року окремі договори поруки між позивачем та ОСОБА_5, позивачем та ОСОБА_6, позивачем та ОСОБА_8, за умовами яких, поручителі зобов'язувались перед поручителем відповідати за невиконання боржником усіх зобов'язань перед Позивачем, що випливають з умов Кредитного договору.

19.03.2008 року боржником було погашено існуючу заборгованість.

За умовами Додаткової угоди № 3 від 13.03.2008 року до Договору № 11-1/329к-06 від 29.06.2006 року за якою кінцевим терміном погашення кредиту визначалась дата 28.06.2011 року, за змістом якої сторони погодили викладення тексту Договору в новій редакції і 15.09.2008 року ПАТ «Універсал Банк» видав відповідачу ще 40 000 дол. США в рамках кредитної лінії №11-1/329к-06, що підтверджується меморіальним ордером про що укладено договір. В порушення умов договору, боржник свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2014 року і становить 100 851,93 дол. США, що еквівалентно 1 590 289 грн.26 коп.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що зобов'язання за кредитним договором №11-1/329К-06 припинились, у зв'язку із припиненням самого договору та відмовив у задоволенні вимог .

При розгляді справи за апеляційною скаргою апелянт доводи такої підтримав.

Представники відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечили. Підтримали надані суду апеляційної інстанції заперечення. За змістом таких вважають рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Просять таке залишити без змін, а апеляційну скаргу банку без задоволення.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток. Заяв про причину неявки суду не повідомили, тому колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково. Рішення суду першої інтенції необхідно скасувати з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог .

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповіднсті до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досіджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що між ВАТ « Банк Універсальний « та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №11-1/329к-06 від 29.06.2006 року у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та особисто ОСОБА_3 На підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання/ а.с. 8 том.1/.

За умовами п.1.1. Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29.06.2006 року ВАТ «Універсал Банк» надає ОСОБА_3 грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: ліміт кредитної лінії 120 000,00 доларів США, термін кредиту 60 місяців, дата погашення кредиту 28.06.2011 року, процентна ставка 14% річних.

За змістом статей 525, 526, 527 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно встановлено судом, ПАТ «Універсал Банк» повністю виконав умови Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року, видавши ОСОБА_3 кредит у сумі 120000,00 дол. США, а саме: 30.06.2006 року видано 55000,00 дол. США, 06.07.2006 року 8000,00 дол. США, 20.07.2006 року 57000,00 дол. США.

Матеріалами справи, зокрема, виписками з особового рахунку ОСОБА_3 наданим позивачем розрахунком заборгованості підтверджується, про повне погашення позивачу вище вказаної суми - 120000,00 доларів США по основній сумі 19.03.2008 року, а повний розрахунок нарахованих відсотків відбувся 21.07.2008 року, що не заперечив представник позивача.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 припинилися зобов»язання, що випливають згідно Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року, внаслідок належного виконання позичальником своїх зобов»язань щодо повернення кредиту в сумі 120000,00 дол. США, нарахованих відсотків та пені у березні 2008 року, а відтак припиненими грошові зобов»язання поручителів за договорами поруки від 29.06.2006 року: укладеним між позичальником та ОСОБА_8 між позичальником та ОСОБА_5, між позичальником та ОСОБА_6 з кожним окремо, за якими особи поручилися перед банком за зобов»язання ОСОБА_3, що випливають з КД від 29.06.2006 року. /а.с. 13-15 том.1/ .

З обґрунтованістю в цілому таких висновків суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи встановлено, що за умовами вказаного вище Кредитного договору від 29.06. 2006 року № 11-1/329к -06 , банк обумовив надання кредиту з відкриттям відновлювальної кредитної лінії - розмір якої визначено 120 000 доларів США і кінцева дата повернення визначена договором - 28.06.2011 року.

13.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №3 до договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року, відповідно до умов якої, сторони домовились внести зміни до Договору, виклавши текст Договору від 29.06. 2006 року № 11-1/329к -06 у новій редакції під назвою «Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL1904» (надалі Генеральний договір)./.с. 169 том.1/. Відтах сторони вважали діючою попередню угоду, що підтверджено змістом Додаткової угоди № 3.

Відповідно до п.1.1. цієї угоди - Банк зобов»язується надавати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 425000,00 доларів США, у порядку і на умовах, визначених Договором, а згідно до підпункту 1.1.1. Генерального договору умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобовязань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього Договору, оформлюється додатковою угодою до цього Договору у формі окремої індивідуальної угоди (надалі Індивідуальна угода), що є невідємною частиною цього Договору.

Наведене свідчить про те, що після викладення Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року в новій редакції, сторони тим самим погодили нові умови надання кредитних коштів та їх повернення в межах умов Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року у новій його редакції.

15.09.2008 року ПАТ «Універсал Банк» було надано ОСОБА_3 згідно Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року - 40000,00 дол. США, який ОСОБА_3 не повернутий, і на суму цих коштів нараховано відсотки та пеню станом на 31.12.2014 року з врахуванням збільшених позовних вимог, про стягнення яких в солідарному порядку заявлено позов.

Оскільки сума отриманого кредиту 40000,00 дол. США був наданий 15.09.2008 року, тобто після викладення Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року в новій редакції згідно Додаткової угоди №3 від 13.03.2008р., тому суд вважав, що надання цих кредитних коштів могло відбутися виключно в рамках цієї Додаткової угоди №3 (Генерального договору) , та визнав безпідставними твердження представника позивача про те, що цей кредит наданий ним згідно Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року з врахуванням Додаткових угод №3 та № 4 від 13.03.2008 року.

Однак така позиція суду першої інстанції не спростовує обґрунтованості вимог банку до боржника, з огляду на наступні обставини.

Наявна у матеріалах справи вимога ПАТ «Універсал Банк» №721 від 26.05.2010 року, що адресована ОСОБА_3, в якій позивач просив оплатити заборгованість згідно Додаткової угоди №3 від 13.03.2008 року до Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року в сумі 40842,27 дол. США не спростовує, а підтверджує тривалість на цей час правовідносин між позичальником та боржником по цьому договору, а отже і право банку на заявлення вимоги до боржника в судовому порядку, в том числі про дострокове погашення кредиту в зв»язку з порушенням зобов»язання ОСОБА_3

Висновки суду першої інстанції про те, що позивачем та відповідачем ОСОБА_3 Індивідуальна угода як це передбачено п.п. 1.1.1. Генерального договору, якою б визначалися строк і порядок повернення кредиту в сумі 40000,00 доларів США, розмір і порядок плати за кредитні послуги, умови відповідальності за невиконання чи несвоєчасне виконання грошових зобовязань - не укладалася, не можна вважати цілком обґрунтованими.

Позивачем долучено копію Додаткової угоди № 4 до Договору № 11-1/329к-06 від 29.06 2006 року від 13.03.2008 року, на яку також посилався у своєму позові і за змістом такої - це є Індивідуальна угода в якій зазначено, що сторони погодилися на подальше обслуговування нижче вказаної суми кредиту в межах ліміту та умов Генерального Договору, згідно умов Додаткова угода № 3 до Договору № 11-1 /329 к -06 від 29.06.2006 року /а.с. 172 том.1/

Тому у суду першої інстанції не було підстав для висновку про необхідність керуватися загальними положеннями Генерального договору, п. 1.2.1. якого встановлено обов»язок Позичальник по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим Договором не пізніше 01 березня 2033 року і відсутність правових підстав для задоволення позову в частині дострокового погашення кредиту та відповідного висновку з посиланням на частину 1статті 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події та вважати, що відповідача ОСОБА_3 настане строк повернення кредиту в сумі 40000,00 доларів США тільки 01 березня 2033 року, який визначений п.1.2.1. Генерального договору.

Враховуючи посилання у Додаткових угодах №3 та № 4 від 13.03.2018 року, про що вказано вище, а також обумовлення Додатковою угодою № 4 погодження сторонами терміну погашення кожного місяця ануїтентного платежу за Графіком погашення кредиту, позичальник взяла на себе зобов»язання щомісячно вносити платежі,чого нею не дотримано та призвело до виникнення заборгованості , про стягнення якої заявлено позов, підтвердженням чого є долучений до справи розрахунок заборгованості із даними про порушення умов договору позичальником з січня 2009 року /а.с. 41 том. 1/.

Колегія суддів враховує, що сторони не звертались з вимогами щодо роз»яснення змісту укладених між ними правочині чи відповідних його частин.

Звертаючись в 2013 році до Галицького районного суду м. Львова з позовом про визнання незаконним дій банку щодо вимоги про дострокове погашення кредиту та зобов»язання здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом - ОСОБА_3 зазначала про, що згідно умов договору зобов»язувалась щомісячно сплачувати ануїтентні платежі в сумі не менше 3 331, 36 доларів США , що включають строкову проценти та строкову суму основного боргу. Стверджувала, що нею належним чином здійснювались погашення кредиту у порядку визначеному Кредитним договором і не годилася з діями банку щодо збільшення суми відсотків на певний період з 11, 5 відсотків обумовлених договором до 13, 5 відсотків про що зазначено в описовій частині судового рішення / а.с. 135 том. 1/.

Така позиція ОСОБА_3, як боржника додатково підтверджує її обізнаність про необхідність дотримуватись графіку погашення Кредиту за вказаним вище договором і спростовує висновки суду першої інстанції про неможливість виконання вимог договору за відсутності індивідуальних угод та обов»язох боржника - ОСОБА_3 погасити суму кредиту лише до визначеної угодою дати - 01.03.2033 року.

За таких обставин суд першої інстанції необгрутовано визнав безпідставними позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 100851,93 дол. США, що еквівалентно 1590289,26 грн. за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку 31.12.2014 року, що включає прострочену заборгованість по сумі кредиту, нараховані відсотки та пеню, нарахування яких не спростовано відповідачем належними доказами.

Матеріалами справи встановлено, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань, що випливають з Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29.06.2006 року, між позивачем як кредитором та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 як поручителями були укладені окремі аналогічні за змістом договори поруки від 29.06.2006 року, про що вказано вище.

За змістом п. 1 договорів поруки від 29.06.2006 року поручителі прийняли на себе відповідальність перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_3 зобов'язань за Кредитним договором №11-1/329к-06 від 29.06.2006 року, за яким остання зобов»язана до 28.06.2011 року повернути кредит в розмірі 120 000,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,0% річних, винагороду, штрафні санкції у розмірі та випадках, передбачених Кредитним договором.

Відповідно до п.4 договорів поруки від 29.06.2006 року боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Згідно з пунктами 6, 7 договорів поруки від 29.06.2006 року у випадку невиконання боржником зобов»язань за Кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобов»язаний перерахувати вказані кошти. Поручитель зобов»язаний сплатити кредитору суму боргу не пізніше 10 діб після отримання повідомлення.

Пунктом 12 договорів поруки від 29.06.2006 року передбачено, що вони діють до повного виконання зобов'язань по Кредитному договору боржником чи поручителем.

Відповідно до ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2). Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.3).

Отже, як передбачено т. 554ЦК України порука може встановлюватися щодо виконання одного й того ж зобов»язання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України). Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. У разі укладення декількох договорів поруки, поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати поруку їхньою спільною. За таких обставин кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов»язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Таким чином, порука кількох осіб може бути визначена як спільна у разі укладення договору поруки декількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов'язання. Лише у такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука). На ці положення правильно звернув увагу суд першої інстанції з врахуванням прохальної частини позовної заяви банку. З врахуванням аналогічної позиції викладеної в судовій практиці в аналогічних спорах, зокрема, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2011 року, 05 жовтня 2011 року, 23 жовтня 2013 року, постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014, постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року.

За таких обставин, вимоги ПАТ «Універсал Банк» про стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за Кредитним договором визнані такими, що не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК Укаїни та умовами договорів поруки від 29.06.2006 року, оскільки зобов'язання забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки. У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором ПАТ «Універсал Банк»та соліданої відповідальності між собою. Відтак, позивачем безпідставно пред»влено вимоги про солідарне стягнення з усіх поручителів кредитної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з правильністю такої позиції суду першої інстанції, однак не можна визнати, що наведені обставини в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні вимог до поручителів як і наведені судом першої інстанції мотиви рішення в цій частині про те, що між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 припинилися зобов»язання, що випливають згідно Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року, внаслідок належного виконання ОСОБА_3 своїх зобов»язань щодо повернення кредиту в сумі 120000,00 дол. США, сплати нарахованих відсотків і пені та припинення основного зобов»язання.

Правильною є позиція суду першої інстанції про відмову у позові до поручителів з огляду на наступі обставини.

Матеріалами справи встановлено, що 13.03.2008 року згідно Додаткової угоди №3 Кредитний договір №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року було викладено в новій редакції шляхом укладення Генерального договору, яким збільшено ліміт кредитування до 425000,00 доларів США. Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що поручителі давали свою згоду на укладення такого договору, який збільшує обсяг їх відповідальності.

За змістом п. 11 означених Договорів поруки від 29.06.2006 року - сторони погодили, що всі зміни та доповнення до цього Договору вносяться у письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, підписаних уповноваженими представниками Сторін /а.с. 13-15 том.1/

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були підстави визнати необґрунтованими позовні вимоги про стягнення з поручителів заборгованості в розмірі 100851,93 дол. США,що еквівалентно 1590289,26 грн. за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку, що включає прострочену заборгованість по сумі кредиту, відсотки та пеню.

Статтею ст. 559 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких порука припиняється, а саме: порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З Додаткової угоди № 3 до Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року (Генерального договору) вбачається, що зобов'язання поручителів було змінено без їх згоди, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності.

У зв'язку з вище наведеним, враховуючи приписи ст. 559 ЦК України, порука поручителів за вказаними вище договорами, яка забезпечувала виконання зобов»язань згідно Кредитного договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року (в первинній редакції) припинилася у зв»язку з зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Враховуючи наведені вище мотиви, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги позивача частково, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення вимог банку та стягнення суми заборгованості з боржника ОСОБА_3

Керуючись ст.303 304 , п.2 ч.1 ст. 307 , п.3 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість станом на 31.12.2014 року за Кредитним договором №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року з врахуванням Додаткової угоди № 3 та Додаткової угоди № 4 від 13 березня 2008 року до Договору №11-1/329к-06 від 29 червня 2006 року в сумі 100 851,93 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1 590 289, 26 грн. та включає 39 919, 66 доларів США заборгованості по сумі кредиту, 23 684, 24 долари США заборгованості по відсоткам, 37 248 , 03 долари США пені.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» 3 654 гр. судового збору за подачу позовної заяви та 120 гривен витрат на ІТЗ та 4 019 гр. 40 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

В решті в позові відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя

Судді