Справа № 732/1661/14 Провадження № 22-ц/795/2088/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Березовський О. Д. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6, представника третьої особи - відділу Держгеокадастру у Городнянському районі Чернігівської області ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою Городнянської районної державної адміністрації на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Городнянської районної державної адміністрації про скасування розпорядження №46 від 20.02.2003 року,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Городнянська районна державна адміністрація просить скасувати рішення Городнянского районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Рішенням Городнянского районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про скасування розпорядження № 46 від 20.02.2003 року - задоволено частково. Визнано недійсним розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20 лютого 2003 року № 46 в частині визнання таким, що втратив чинність сертифікату на право на земельну частку ( пай ) серії ЧН № 0194466, виданого ОСОБА_5. Стягнуто з Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_5 48 грн. 72 коп. в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Доводи апеляційної скарги Городнянської районної державної адміністрації зводяться до того, що нікчемність державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП « Дельта», свідчить про відсутність будь-якої законної підстави для існування прав учасників колективної власності та має призводити до втрати прав, похідних від права колективної власності, оскільки позивач набув право на земельну частку внаслідок прийняття незаконного розпорядження органу влади, яке визнане судом недійсним, а тому припинення такого права можливе в позасудовому порядку у спосіб у який це було здійснено відповідачем. Отримані сертифікати на право на земельну частку ( пай) є правовстановлюючими документами, які були отримані з порушенням установленого законом порядку, що є незаконним володінням та не спирається на правову основу. Визнання ж у судовому порядку державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом захисту витребування майна із чужого незаконного володіння. Позиція ж суду першої інстанції, викладена в рішенні, змушує Городнянську районну державну адміністрацію витрачати державні кошти та час для захисту законних інтересів держави та продовжувати процесуальну тяганину. Крім того, на думку апелянта, набуття права на земельну частку позивачем проведено в порушення вимог ст.ст.203,215,228 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що згідно розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 21.02.1997 року № 56 «Про передачу земель колективному сільськогосподарському підприємству «Дельта» для сільськогосподарського використання» цьому підприємству було передано у колективну власність для сільськогосподарського використання 201,0 га земель, які розташовані на території Макишинської сільської ради. ( а.с.86 т.1)

Надана у користування КСП « Дельта» земля була розпайована між його членами, а саме Прокоп»євим В.В., Прокоп»євою Т.М., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у відповідності до Указу Президента України № 666/94 від 10.11.1994 року « Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у фері сільськогосподарського виробництва» у розмірі по 40,2 га кожному, про що свідчать видані на ім»я останніх сертифікати на право на земельну частку пай.(10-19 т.1)

22 вересня 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай ), були зареєстровані сертифікати на право на земельну частку ( пай ) за №№ 1, 2, 3, 4, 5, видані членам КСП «Дельта».( а.с.67-71 т.2)

Рішенням 13 сесії 23 скликання Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 7 березня 2001 року не було надано згоди на виділення земельних ділянок в натурі Прокоп»єву В.В., Прокоп»євій Т.М., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, оскільки на протязі 1999-2000 років КСП « Дельта» не внесена плата за землю, розпаювання проводилось без рішення і погодження з сільською радою. ( а.с.88 т.1)

30 травня 2001 року на зазначене рішення ради прокурором Городнянського району Чернігівської області було внесено протест, який залишився без виконання.( а.с.89 т.1)

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2001 року ухваленим у справі за скаргою Прокоп»єва В.В., Прокоп»євої Т.М., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення сесії Макишинської сільської ради від 07.03.2001 року, яке набрало законної сили, було визнано рішення 13 сесії 23 скликання Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 7 березня 2001 року неправомірним та зобов»язано Макишинську сільську раду або її виконком доручити Городнянському райвідділу земельних ресурсів внести пропозиції щодо виділення заявникам земельних часток паїв. ( а.с.39-40 т.1) Вказане рішення залишилось невиконаним.

22 жовтня 2001 року Чернігівським міжрайонним природоохоронним прокурором в інтересах держави в особі Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області було подано позов до Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсним розпорядження № 56 від 21.02.1997 року та визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю КСП «Дельта» від 28.02.1997 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2002 року було визнано незаконним розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області № 56 від 21.02.1997 року та визнано недійсним державний акт на право колективної власності на землю, виданий КСП «Дельта». Вказане судове рішення набрало законної сили.

На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2002 року відповідачем 20.02.2003 року було видане оскаржуване у даній справі розпорядження, яким державний акт, виданий КСП «Дельта», було визнано недійсним та землі, передані за недійсним актом цьому КСП загальною площею 201,0 га, вирішено передати до земель запасу Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області. У звязку з цим, визнано такими, що втратили чинність сертифікати на земельну частку ( пай ) громадян : ОСОБА_8 сертифікат серії ЧН № 0194465, ОСОБА_10 сертифікат серії ЧН № 0194464, ОСОБА_9 сертифікат серії ЧН № 0194463, ОСОБА_11 сертифікат серії ЧН № 0194462, ОСОБА_5 сертифікат серії ЧН №0194466.( а.с.112 т.1)

За скаргою ОСОБА_5, поданою у 2010 році, Вищий господарський суд України 15.09.2010 року скасував зазначену постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2002 року, а справу направив на новий судовий розгляд.( а.с.205 т.1)

При новому розгляді господарський суд Чернігівської області в рішенні від 25.11.2010 року та Київський апеляційний господарський суд в постанові від 11.07.2011 року знову дійшли висновку про незаконність передачі 201 га земель КСП «Дельта» та визнали недісним розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області № 56 від 21.02.97 року. В частині позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю суди послалися на правову позицію, висловлену в узагальненнях судової практики Вищого господарського суду України у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами, від 01.01.2010 року, та зазначили, що ця вимога є другорядною, а тому вирішення питання про недійсність державного акту є похідним від встановлення факту наявності права власності на спірну земельну ділянку. При встановленні такого оспорюваний акт є нікчемним і визнання його незаконним не вимагається, а оцінка цих обставин має міститись не в резолютивній, а в мотивувальній частині рішення ( т. 1 а.с. 105-110, 141-149 ).

Рішення господарського суду Чернігівської області від 25.11.2010 року набрало чинності.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що громадяни, які отримали сертифікати на право на земельну частку ( пай ), які є правовстановлюючими документами, у будь-якому випадку зберігають за собою право на земельну частку ( пай ) до виділення їм земельних часток ( паїв ) у натурі ( на місцевості ) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю, і таке право є безумовним. Положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено можливості районною державною адміністрацією без рішення суду вирішувати питання про припинення будь-якого права на земельну ділянку громадянина, у зв'язку з чим, коли органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування видано акт, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт підлягає визнанню недійсним. Питання про визнання такими, що втратили чинність, сертифікатів на право на земельну частку ( пай ) громадян, у звязку із нікчемністю державного акта на право колективної власності, може бути вирішене у спосіб, передбачений Земельним кодексом України, за відповідним зверненням органу місцевого самоврядування до суду. Право судового захисту є індивідуальним та кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду, а тому вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню та розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20 лютого 2003 року № 46 визнанню недійсним лише в частині визнання таким, що втратив чинність сертифікату на право на земельну частку ( пай ) серії ЧН № 0194466, виданого саме позивачу, оскільки тільки він звернувся до суду з відповідним позовом з метою захисту його порушених прав. Крім того, позивачем не пропущено строк звернення до суду з відповідним позовом та підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні , оскільки до набрання чинності ЦК України 1 січня 2004 року строк подання позову, який був предметом розгляду, не сплив, отже перебіг позовної давності, виходячи з положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року № 4176-VI, почав перебіг з дня набрання цим Законом чинності, - 15 січня 2012 року.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, який регулює спірні правовідносини.

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ), сертифікати на право на земельну частку ( пай ), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки ( паю ) в натурі ( на місцевості ) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку ( пай ) є дійсними до виділення власникам земельних часток ( паїв ) у натурі ( на місцевості ) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Статтею 44 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ), визначено перелік повноважень, які районні, обласні ради делегують місцевим державним адміністраціям.

Згідно зі ст. 140 Земельного кодексу України 2001 року ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ), підставами припинення права власності на земельну ділянку є : добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 154, 155 Земельного кодексу України 2001 року ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ), передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки ( паї ), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю ( стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного Кодексу України ). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади.

Крім того, відповідно до пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законів інтересів і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено можливості районною державною адміністрацією без рішення суду вирішувати питання про припинення будь-якого права на земельну ділянку громадянина, у зв'язку з чим, коли органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування видано акт, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Враховуючи вище зазначене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що питання про визнання такими, що втратили чинність, сертифікатів на право на земельну частку ( пай ) громадян, у звязку із нікчемністю державного акта на право колективної власності, може бути вирішене у спосіб, передбачений Земельним кодексом України, за відповідним зверненням органу місцевого самоврядування до суду є вірним, а доводи апеляційної скарги щодо права відповідача на припинення такого права в позасудовому порядку у спосіб, у який це було здійснено відповідачем, є помилковим.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що отримані сертифікати на право на земельну частку ( пай) є правовстановлюючими документами, які були отримані з порушенням установленого законом порядку, що є незаконним володінням . Визнання ж у судовому порядку державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом захисту витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними визнають як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти ( сертифікати), так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи скарги Городнянської районної державної адміністрації щодо порушення вимог ст.ст.203,215,228 ЦК України під час набуття права на земельну частку позивачем , оскільки суд правомірно дійшов до висновку про те, що визнання сертифікатів на право на земельну частку пай недійсними повинно бути вирішено в судовому порядку, і це не є предметом даного судового розгляду.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області відхилити.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: