АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1024/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Матковської Л.О.,

суддів: Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

секретар: Бондар О.В.,

за участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним кредитного договору та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

03 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 23 серпня 2014 року він уклав із відповідачем договір фінансового лізингу №010698 з додатками, згідно якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу мінітрактор «Сінтай 244С» зазначений у п.1.1 договору та специфікації вартістю 65000грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. При підписанні договору його запевнили, що мінітрактор отримає протягом трьох місяців, після сплати 10% від його вартості. На виконання умов договору ним було сплачено перший платіж загальною сумою 14000грн., що підтверджується квитанцією від 23 серпня 2014 року. Через деякий час відповідач його повідомив про відсутність мінітрактора та запропонував замінити на інший предмет з доплатою без проведення додаткових розрахунків та укладання додаткової угоди. Позивачем здійснено наступні платежі: 23 серпня 2014 року - 14000грн., 07 листопада 2014 року на суму 6500грн., 14 листопада 2014 року 5500грн., 20 листопада 2014 року 13000грн., на загальну суму 39000грн. Предмету договору - мінітрактор «Сінтай 244С» він не отримав. На підставі викладеного позивач просив визнати недійсним договір ____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Салоїд Н.М. Провадження № 22-ц/792/1024/16

Доповідач: Матковська Л.О. Категорія: 19, 27

фінансового лізингу та стягнути кошти з відповідача в сумі 39000грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу за №010698 з додатками від 23 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1 39000грн. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь держави судовий збір в сумі 487грн. 20коп.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» - Міщенко А.Л., не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд у оскаржуваному рішенні застосував ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», але було недоцільним застосування цього Закону до умов договору фінансового лізингу, оскільки він взагалі не регулює дані відносини. Стверджує, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст.8 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», зазначає про відсутність у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, а договір не потребує нотаріального посвідчення.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 23 серпня 2014 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу №010698 з додатками №1,2,3, згідно якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу мінітрактор «Сінтай 244С» зазначений у п.1.1 договору фінансового лізингу вартістю 65000грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

ОСОБА_1 здійснив наступні платежі за спірний трактор: 23 серпня 2014 року - 14000грн.; 07 листопада 2014 року - 6500грн.; 14 листопада 2014 року - 5500грн., 20 листопада 2014 року - 13000грн., на загальну суму 39000грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с. 24,25).

Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Позивач сплатив більшу частину загальної вартості спірного трактора «Сінтай 244С», проте з боку ТОВ «Лізингова Компанія «Автофінанс» виконання умов договору не відбулося.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що це є нечесна підприємницька діяльність, з боку відповідача, яка викликає істотний дисбаланс та завдає шкоди споживачеві.

Статтею 808 ЦК України визначено відповідальність продавця (постачальника) предмета договору лізингу.

Оспорюваний договір лізингу не є прямим і відповідальність лізингодавця перед лізингоодержувачем щодо предмета договору лізингу в договорі не прописана, натомість, визначено лише зобов'язання (обов'язки) лізингоодержувача.

Питання відносно вартості предмета лізингу в договорі прямо не прописані, а є відсилочними до додатків.

Згідно додатку №1 ОСОБА_1 зобов'язаний щомісячно протягом 12 місяців сплачувати по 2708,33грн. в рахунок погашення вартості предмета лізингу, сплатити 10% в сумі 6500грн. комісії за організацію, 3% в сумі 1950грн. комісії за передачу.

Згідно додатку №2 до договору фінансового лізингу ОСОБА_1 протягом 60 місяців зобов'язаний сплачувати в рахунок погашення вартості предмета лізингу відповідну суму на погашення відсотків, відповідну суму на погашення комісії і його щомісячний платіж становить 773,17грн. а всього за цим додатком 32500грн. по вартості предмету лізингу 920,24 сплата відсотків, 4630,12 комісія. В даних додатках не зазначена сума страхування КАСКО та страхування ЦВ (процентна ставка 0%), проте п.7.3 договору фінансового лізингу передбачено, що витрати понесені лізингоодержувачем в результаті укладення договору страхування компенсуються останньому лізингоодержувачем згідно окремо виставленого рахунку.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача не зміг назвати загальну ціну укладеного договору, в той час як споживач послуги - ОСОБА_1 надіявся придбати оговорений трактор за ціною 65000грн., про що пояснив його представник.

За положеннями ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.216 ЦК України правочини, здійснені із використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Суд вірно визнав договір фінансового лізингу недійсним, вказавши, що згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими, недобросовісними та такими, що завдають шкоди споживачеві, суд правильно визначив наступні умови у договорі фінансового лізингу №010698 від 23 серпня 2014 року: договір містить несправедливо обтяжливі умови та тривалі терміни передання транспортного засобу у користування; умови договору не передбачають обов'язків та відповідальності відповідача за невиконання ним своїх зобов'язань, у договорі визначена жорстка відповідальність для лізингоодержувача та право лізингодавця на дострокове одностороннє припинення договору без завчасного повідомлення про це лізингоодержувача; у договорі відсутні будь-які гарантії отримання лізингоодержувачем транспортного засобу у разі повної оплати його вартості.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу від 23 серпня 2014 року за №010698, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» нотаріально посвідчено не був (а.с.7-20).

Позивач сплатив чотирма платежами відповідачу кошти на загальну суму 39000грн., з надією отримати мінітрактор «Сінтай 244С», проте відповідач знехтував своїми обов'язками та не виконав умови договору. З огляду на це договір правильно визнано недійсним та стягнено суму коштів сплачених за спірний трактор.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Посилання апелянта на недоцільне застосування ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та на те, що договір не потребує нотаріального посвідчення не ґрунтуються на нормах закону.

Відсутні підстави і для незастосування правової позиції Верховного Суду України по даному питанню.

Рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.О.Матковська