АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5674/16 Головуючий 1 інст. Штих Т.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кружиліної О.А.,

суддів Кіся П.В., Шаповал Н.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 липня 2016 року

за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

в с т а н о в и в:

26 серпня 2014 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 1616,41 гривень за період з 01.05.2003 року по 28.02.2014 року, судовий збір в сумі 243,60 гривні.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1, користуються послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання.

Оскільки відповідачами отримані послуги не сплачувались, вони мають заборгованість за період з 01.05.2003 року по 28.02.2014 року у сумі 1616,41 гривень.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2014 року позов КП «ХТМ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 1616,41 грн. за період 01.05.2003 року по 28.02.2014 року.

Стягнено пропорційно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» судові витрати в розмірі 243,60 грн., по 121,80 грн. з кожного.

09 червня 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2016 року заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2014 року скасовано.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року позов КП «ХТМ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 545,10 грн. за період 01.09.2011 року по 28.02.2014 року.

Стягнено пропорційно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» судові витрати в розмірі 243,60 грн., по 121,80 грн. з кожного.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в частині солідарного стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в сумі 545,10 гривень за період з 01.09.2011 року по 28.02.2014 року скасувати, в позові в цій частині відмовити, здійснити розподіл судових витрат відповідно до статті 88 ЦПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, наполягає на тому, що заборгованості у сумі 545,10 грн. не існує, оскільки відповідачі своєчасно та повно сплачували нарахування за послуги з теплопостачання та гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». На підтвердження своїх заперечень надані квитанції сплати за комунальні послуги за кожен рік з зазначенням кожного місяця.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги КП «ХТМ», суд першої інстанції виходив з положень статей 64, 67, 68, 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та того, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає КП «ХТМ». Внаслідок несплати за послуги за період з 01.05.2003 року по 28.02.2014 року утворилась заборгованість, яка складає 1616,41 гривень. Судом застосовані наслідки спливу строку позовної давності, а тому відмовлено у задоволенні позову КП «ХТМ» про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01.05.2003 р. по 01.09.2011 р. на суму 1071,31 грн., оскільки пропущений загальний строк позовної давності. Вважав, що сума заборгованості яка підлягає стягненню за період 01 вересня 2011 року по 28 лютого 2014 року складає 545,10 грн.

Судовим розглядом установлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає КП «ХТМ» .

У відповідності до статей 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й інші послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Відповідно до відомості нарахувань та оплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу по квартирі АДРЕСА_2 за період з 01.05.2003 року до 28.02.2014 року у відповідачів утворилася перед позивачем заборгованість за опалення та гарячу воду 1616,41 гривень.

За захистом порушеного права КП «ХТМ» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості 26 серпня 2014 року.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі звернулися до суду з заявою про застосування судом позовної давності.

Відповідно до частини 4 сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову КП «ХТМ» у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період з 01.05.2003 року по 01.09.2011 року у сумі 1071.31 гривень, вважає його правильним та обґрунтованим.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів на користь КП «ХТМ» заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 545,10 гривень за період з 01 вересня 2011 року по 28 лютого 2014 року і вважає, що в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог у звязку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та у звязку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на зазначені вимоги цивільного процесуального закону КП «ХТМ» повинен був подати докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Усупереч вказаним вимогам позивач таких доказів не надав, обмежився лише поданням позовної заяви декларативного змісту та відомості нарахування до оплати, яка є похідним від позовної заяви джерелом інформації про обставини, які мають значення для справи.

Отже, на підтвердження заборгованості відповідачів по сплаті КП «ХТМ» за послуги теплопостачання за період с 01 вересня 2011 року по 28 лютого 2014 року позивачем надано відомість нарахувань та оплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу по квартирі АДРЕСА_2.

З наданих відповідачем ОСОБА_1 квитанцій про сплату комунальних послуг за період з с 01 вересня 2011 року по 28 лютого 2014 року вбачається, що відповідачами вчасно та в повному обсязі відповідно до вказаних нарахувань КП «ХТМ» сплачувалися ним суми, зазначені у квитанціях по сплаті за комунальні послуги, які надходили на його адресу (а.с. 97-109).

При перевірці наданих позивачем відомості нарахувань та квитанцій, направлених на адресу відповідачів з зазначенням відповідних нарахувань за кожен місяць, на підставі яких відповідачі здійснювали оплату за спожиті послуги, є розбіжності.

З огляду на засади змагальності, саме позивач повинен проявляти ініціативу у наданні суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Можливо, відповідачі дійсно мають заборгованість за надані КП «ХТМ» послуги, однак саме позивач зобовязаний, згідно з вимогами статей 10, частини 2 статті 27, статті 60 ЦПК України, довести вказані ним обставини шляхом надання суду належних та допустимих доказів.

Представник КП «ХТМ» не надав пояснень щодо встановлених розбіжностей та не надав суду апеляційної інстанції інших доказів на підтвердження заявлених вимог.

Відсутність доказів такого обсягу і передбачених статтями 58,59 ЦПК України властивостей перешкоджають ухваленню судового рішення про задоволення позовних вимог КП «ХТМ» щодо стягнення заборгованості у розмірі 545,10 грн. за період з 01 вересня 2011 року по 28 лютого 2014 року, оскільки доказування, а відтак і рішення «Іменем України» не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Колегія суддів приходить до висновку, що не можна вважати законним і обґрунтованим ухвалене по даній справі рішення в частині стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 545,10 гривень, оскільки воно має ознаки визнання судом презумпції доведеності позивачем обставин, викладених у позовній заяві за відсутності належних та допустимих доказів, які б давали підставу для визнання цих обставин доведеними.

Оскільки позивачем у особі його представників обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, не доведені, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовані, апеляційний суд у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції скасовує рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» заборгованості за період з 01 вересня 2011 року по 28 лютого 2014 року у сумі 545,10 гривень, пропорційного стягнення судових витрат в розмірі 243,60 гривень і ухвалює в цій частині нове рішення про відмову КП « ХТМ» у задоволені цих вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,ст.ст.10, 57-60 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 липня 2016 року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2011 року по 28 лютого 2014 року у сумі 545,10 гривень та пропорційного стягнення судових витрат в розмірі 243,60 гривень і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» в задоволені цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_3