АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5244/16 Головуючий 1 інстанції - Губська Я.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 червня 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, призначення піклування, стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

15 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначити ОСОБА_1 піклувальником онука ОСОБА_4, стягнути аліменти з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно з кожного, починаючи з дня подачі позову до його повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є бабусею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати дитини - ОСОБА_2 з народження не виявляла до сина ніякої турботи, вживала алкогольні напої, вела аморальний образ життя. Батько дитини - ОСОБА_3 є її сином, однак в нього інша сім'я і дитиною не цікавиться. Таким чином, батьки залишили на її утриманні свого сина - її онука, якого вона забезпечує, піклується про його здоров'я, а вони зовсім не займаються своєю дитиною.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини належним чином.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на неповне з'ясування судом обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення та порушення норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статей 150, 155, 165, 171 СК України, з урахуванням роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та думки дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який дуже позитивно відноситься до батьків та бажає з ними спілкуватися та спілкується і з його слів отримує від них допомогу та бажає отримувати ще більш порозуміння з їх боку.

Суд першої інстанції не погодився з Висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та вважав його таким, що винесений без достатніх правових підстав, є немотивованим та не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на неповнолітню дитину.

Судом також прийнято до уваги і ті обставини, що між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3, який є її сином, склалися дуже напружені стосунки, які призвели до уходу ОСОБА_3 з квартири, в якій він є також співвласником та зареєстрований разом з позивачкою та дитиною.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність переконливих доказів винної поведінки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що матеріали справи не містять переконливих доказів винної поведінки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

При вирішені даної справи апеляційний суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які неналежно виконують батьківські обов'язки та вважає, що позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є передчасним.

За загальними правилами позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є способом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 червня 2016 року

- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський