Ухвала

іменем україни

02 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ в складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Кафідової О.В., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком») про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що з 21 жовтня 1992 року до 13 січня 2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

07 листопада 2014 року ОСОБА_3 було попереджено про наступне звільнення із займаної посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та змінами істотних умов праці, а 13 січня 2015 року - звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі

п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначала, що при звільненні відповідачем було порушено норми законодавства про працю та не враховано, що вона має переважне право залишення на роботі, а тому звертаючись до суду просила поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути на її користь моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2015 року, в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 грудня 2015 року ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить ухвалені в справі рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем при звільненні позивачки було дотримано вимоги положень ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України, а тому відсутні підстави для поновлення ОСОБА_3 на роботі, виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, завданої звільненням.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що Івано-Франківська філія ПАТ «Укртелеком» не може бути відповідачем за даним позовом, оскільки не є юридичною особою, при цьому суд першої інстанції питання про залучення зазначеної юридичної особи не вирішував.

Проте погодитись із зазначеним висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 21 жовтня 1992 року до 13 січня 2015 року, працюючи оператором електрозв'язку 1 класу відділення «Телекомсервіс» № 18 Центру телекомунікаційних послуг Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком».

11 листопада 2014 року ОСОБА_3 письмово попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади 13 січня 2015 року за п. 1

ст. 40 КЗпП України. З текстом попередження ознайомлена шляхом їх зачитування, від підпису про ознайомлення з наказом відмовилась, що підтверджується актом.

Наказом Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» від 13 січня 2015 року № 36/к про припинення трудового договору ОСОБА_3 звільнено 13 січня 2015 року з посади оператора електрозв'язку 1 класу відділення «Телекомсервіс» № 18 Центру телекомунікаційних послуг Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» у зв'язку із скороченням штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Відмовляючи у задоволенні позову, при перегляді справи в апеляційному порядку, судом апеляційної інстанції було зазначено, що Івано-Франківська філія ПАТ «Укртелеком» не може відповідати за позовом у даній справі, оскільки не є юридичною особою.

Згідно з положеннями ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Однак судом не було взято до уваги, що згідно з довіреністю № 4053 від 03 листопада 2014 року (а.с. 79) ПАТ «Укртелеком», в особі директора ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_4, уповноважив начальника відділу правового забезпечення Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_5 представляти інтереси товариства в усіх судах загальної юрисдикції, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», при розгляді справ, стороною або третьою особою (яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору або яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору), потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем в яких виступає ПАТ «Укртелеком» або його окремі філії, з правами, наданими чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Таким чином, до участі у справі в якості відповідача була залучена юридична особа, яка уповноважила представника - працівника Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком», представляти її інтереси в суді. Відтак висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову є помилковим.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, неповно встановив фактичні обставини справи, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Кафідова

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович