АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження: № 22-ц/796/399/2016 Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- ГаращенкаД.Р.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою,-

в с т а н о в и л а:

В вересні 2015 року ОСОБА_2 поштою направила на адресу Дніпровського районного суду м.Києва позов до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2015 року було відкрито провадження у даній справі.

01 грудня 2015 року представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ОСОБА_7 звернулась до суду з клопотанням про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст. 207 ЦПК України, так як між сторонами укладеного договір про передачу спору на вирішення до третейського суду .

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 09 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою. Суд безпідставно залишив позовну заяву без розгляду з тих підстав, що між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача до початку з»ясування обставин справи та перевірки їх доказами надійшло заперечення проти вирішення спору в суді загальної юрисдикції. Залишаючи позов без розгляду, суд не врахував, що позивачка є поручителем і звернулась до суду з позовом про припинення поруки за договором, який був укладений між сторонами для забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_5 по кредитному договору, укладеному між ним та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Вона є споживачем послуг банку, а тому на правовідносини по даному договору також поширюється дія Закону України « Про захист прав споживачів» і даний спір не підлягає розгляду третейським судом. Вказаних обставин справи та вимог закону суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку про залишення позову без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_4 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, представник ПАТ « Укрсоцбанк»банку ОСОБА_7 подав до суду клопотання про розгляд справи в його відсутності, ОСОБА_8причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_9, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановлюючи ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою без розгляду, суд 1-ї інстанції посилався на те, що позивач звернулась до суду з позовом про визнання поруки припиненою, відповідно до п.5.2. договору поруки № 39.29-57/113п, укладеного між сторонами 04 червня 2008 року, між сторонами укладено третейське застереження про передачу спорів на розгляд до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, спір підлягає розгляду третейським судом, відповідач висловив свої заперечення щодо розгляду даного спору в місцевому суді до початку з»ясування обставин у справі, а тому є всі, передбачені п.6 ч.1 ст. 207 ЦПК України, правові підстави для залишення позову без розгляду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції є обгрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 04 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_5, ОСОБА_2 укладено Договір поруки №39.29-57/11 Зп .

Відповідно до умов п.5.1 та п.5.2 договору поруки, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв'язку з укладанням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників.

У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатолівною або ОСОБА_10 в порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Згідно п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з»ясування обставин справи та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України « Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3)справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів;

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником , у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про припинення поруки, між сторонами договору поруки укладено третейське застереження про передачу спорів на вирішення третейського суду, спір, що виник між сторонами, відповідно до вимог ст. 6 Закону України « Про третейські суди», підлягає розгляду третейським судом, відповідач Публічне акціонерне товариство « Укрсоцбанк» висловив свої заперечення щодо розгляду даного спору в місцевому суді до початку з»ясування обставин у справі, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно залишив позовну заяву без розгляду, так як позивачка є поручителем і звернулась до суду з позовом про припинення поруки за договором, який був укладений між сторонами для забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_5 по кредитному договору, укладеному між ним та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», вона є споживачем послуг банку, а тому на правовідносини по даному договору також поширюється дія Закону України « Про захист прав споживачів» і даний спір не підлягає розгляду третейським судом, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_13 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналізуючи вимоги Закону України « Про захист прав споживачів» та враховуючи висновки рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, колегія суддів вважає, що поручитель ОСОБА_2 не є споживачем послуг банку, на неї не поширюється дія Закону України « Про захист прав споживачів», а тому її позов про припинення поруки підлягає розгляду третейським судом і, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд зобов»язаний був залишити позов без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала Дніпровського районного суду м.Києва від 09 грудня 2015 року є незаконною та необґрунтованою, колегія суддів вважає безпідставними, так як вона постановлена з дотриманням вимог ст..ст. 17, 207 ЦПК України, Закону України « Про третейські суди» та Закону України « Про захист прав споживачів» і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а: :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: