Справа № 363/2968/16-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/5319/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 6 02.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року у справі за позовом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Магометович, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 Георгійович, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43 про скасування свідоцтва про право власності та повернення майна з чужого незаконного володіння,-

встановила:

у серпні 2016 року Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Вишгородського районного управління юстиції у Київській області про скасування свідоцтва про право власності та повернення майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року у відкритті провадження відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Новопертівська сільська рада Вишгородського району Київської області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, суд першої інстанції виходив із того, що в позовній заяві Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області в якості учасників спору заявлені юридичні особи, а тому розгляд такої справи, відноситься до компетенції господарського суду.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У звязку з наведеним, критерії відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), та субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно зі ст.ст.13 і 14 Конституції України, ст.ст.177,181,324 ЦК України, земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Відповідно до п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 встановлено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення ст.11 ЦК України, ст.ст.78,116,122 ЗК України, Верховний Суд України дійшов до висновку, що в звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин, відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права. За таких обставин рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорювати ся з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16,21,393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однієї зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею, крім спорів, передбачених ч. 1 ст.16 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших обєктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства, про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та повязаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від субєктивного складу їх учасників.

Ті земельні та повязані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус субєкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші в порядку цивільного судочинства.

Пунктами 3.1,17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» встановлено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі субєкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

До компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах: про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених субєктом владних повноважень, яким останній зобовязує субєкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; про оскарження субєктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого субєкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не повязані з відносинами, у сфері господарювання; між субєктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління; з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові №6-2510цс15 від 16 грудня 2015 року, рішення органу місцевого самоврядування або органу державної влади у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п.10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, в звязку з чим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області підлягає частковому задоволенню, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року скасуванню і передати питанняна новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, встановити наявність фактичних даних, які мають значення для справи і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись: ст.ст.303,307,312-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області задовольнити частково, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді