У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Попрас В.О.,

при секретарі - Томіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮХО ОСОБА_1 про вирішення питання про примусове проникнення до житлового приміщення боржника, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮХО про вирішення питання про примусове входження до житлового приміщення боржника ОСОБА_2, в якому зазначається, що на виконанні до Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮХО надійшов виконавчий лист № 2018/1-930/11 виданий 31.07.2014р. Київським районним судом м. Харкова щодо конфіскації з ОСОБА_2 всього майна, що належить йому на праві приватної власності. Державним виконавцем було вжито всіх можливих заходів примусового характеру, спрямованих на повне, фактичне та своєчасне виконання рішення суду та встановлення, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду, навмисно чинить перешкоди при проведенні виконавчих дій, тому головний державний виконавець просить вирішити питання про примусове входження до житлового приміщення боржника ОСОБА_2, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подання про примусове проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі №4-рп/2011 від 31.05.2011 р. щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 ЦПК України у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 роз'яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканність житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага. В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

На виконанні до Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮХО знаходиться виконавчий лист № 2018/1-930/11 виданий 31.07.2014р. Київським районним судом м. Харкова щодо конфіскації з ОСОБА_2 всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

03.04.2015р. постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження.

03.04.2015р. постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ накладено арешт на майно боржника та оголошена заборона його відчуження.

Суду не доведено, що ОСОБА_2 відомо про відкриття виконавчого провадження, де йому запропоновано добровільно виконати рішення суду, що він умисно ухиляється від виконання рішення суду та навмисно чинить перешкоди при проведенні виконавчих дій.

У відповідності до ч.1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

З наданих до подання документів вбачається, що ОСОБА_2 за вироком Київського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 р. визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення воли, тобто ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі, однак доказів того, що за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться майно та кошти, що належать ОСОБА_2 на праві приватної власності, головним державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1 не надано.

Недоторканість житла гарантується статтею 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Таким чином, достатні правові підстави для примусового проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_2 суду не доведено, тому подання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮХО ОСОБА_1 про вирішення питання про примусове проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в пятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ