Справа № 226/1236/16-ц

Провадження № 2-о/226/107/2016
і м е н е м У к р а ї н и
8 листопада 2016 року м. Мирноград
Димитровський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Трифонової І.О,
учасники судового провадження:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересована особа (представник відсутній),
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України,
Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, зазначивши, що самостійно прибув на постійне проживання на територію України із Республіки Азербайджан в грудні 1990 року. При цьому паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, виданий на ім`я позивача, був загублений ним у Республіці Азербайджан восени 1990 року. По прибуттю на територію України у грудні 1990 року заявник познайомився з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою став постійно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу й місця проживання, без виїзду за кордон, в АДРЕСА_1 , За вищевказаною адресою він проживав без реєстрації разом з ОСОБА_2 та її дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до червня 1999 року. Після чого на початку липня 1999 року разом з ОСОБА_2 та її дітьми переїхали на постійне місце проживання в кв. АДРЕСА_2 . Після чого, на початку серпня 2011 року, заявник разом з ОСОБА_2 , проживаючи постійно однією сім`єю, але не перебуваючи у шлюбі між собою, змінили місце мешкання, переїхавши в кв. АДРЕСА_3 , де й проживають спільно однією сім`єю й по теперішній час, що підтверджується паспортом ОСОБА_2 . Заявник просить суд, встановити факт, що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно, безвиїзно, проживав на території України станом на 1 січня 1991 року по 27 квітня 1999 року.
В судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні вимог його заяви у повному обсязі. Зазначив, що у грудні 1990 року в ОСОБА_5 почалася війна. Він з батьками - батьком ОСОБА_6 і матір`ю ОСОБА_7 виїхали з ОСОБА_5 і приїхали в місто ОСОБА_8 до його рідної сестри ОСОБА_9 , яка проживала вже в місті Димитрові. Виїхав він без документів, на поїзді разом з батьками, по військовому квитку. Заявнику тоді було 19-20 років, він тільки прийшов з армії. Заявник в 16 років отримав паспорт зразка Радянського союзу, але проживав на той момент в республіці Азербайджан. З грудня 1987 року до листопада 1989 року він служив в армії. Після служби в армії він став на облік в військовий комісаріат і влаштувався на роботу без оформлення. Паспорт був втрачений, коли почався переворот. Коли прийшов з армії, паспорт ще був, а коли зібрався їхати до міста ОСОБА_8 , то паспорта вже не було. Спочатку в Димитрові знімали будинок біля ставка, в районі школи Інтернат. Сестра стояла в черзі на квартиру, так як працювала прибиральницею. Потім знімали квартиру по АДРЕСА_4 , яку дали тимчасово його сестрі. Прожили на вулиці ОСОБА_10 три роки. Працював вантажником на ринку на «Даманському». В кінці 1990 року, коли проживав за першою адресою, він познайомився з ОСОБА_2 , у якої було двоє дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Приблизно з 1991 року або з 1992 року вони стали разом проживати однією сім`єю на м-ні « ОСОБА_13 », 35/54. прожили за даною адресою п`ять, чи шість років. Потім купили будинок в АДРЕСА_5 . Прожили два роки, а після цього в 2006 році знову переїхали в АДРЕСА_6 . За цей час з України він не виїжджав. Закордонний паспорт не оформляв. Батьки були зареєстровані на вулиці ОСОБА_10 . Приблизно з 1995 року або 1996 року, точної дати не пам`ятає, батьки отримали паспорта, так як у них були документи на руках, а у заявника документів не було. Він приходив в паспортний стіл, але йому відмовляли, так як у нього не було ні яких документів крім військового квитка. Потім йому сказали, що потрібно поїхати на батьківщину, отримати якісь документи, але без паспорту цього зробити він не міг. Потім йому порадили встановити факт постійного проживання. Щоб отримати паспорт, він просить суд встановити такий факт в судовому засіданні.
Представник заінтересованої особи Головного управління ДМС України в Донецькій області до судового засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або поважність відсутності представника заінтересованої особи суду не надано.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що заявника вона сприймає як вітчима, називає його татом, оскільки він її виростив. З грудня 1990 року її батько проживає на території України. Вони були маленькі з сестрою коли батьки познайомилися і стали проживати однією сім`єю цивільним шлюбом. З трьох років вона свідомо пам`ятає, як батько проживав разом з ними. Вони проживали на АДРЕСА_1 , там вона і пішла в перший клас, а в другий клас пішла, коли стали проживати по АДРЕСА_4 . В 2000 році помер дідусь, і вони переїхали на АДРЕСА_5 . Там проживали до 2004 року, вчилася, отримала професію. Після цього батьки переїхали в Красноармійський район, в село Удачне, адресу не може сказати. Прожили в селі Удачне близько року. Потім повернулися на Молодіжний. 48/41 і проживають до теперішнього часу. Після навчання вона повернулася до батьків і проживала з ними до 2008 року, поки не вийшла заміж. ЇЇ мама і вітчим весь час проживали разом однією сім`єю.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що за адресою: АДРЕСА_7 , вона проживає з народження. З 8 років вона пам`ятає заявника. Її мама ОСОБА_16 дружила з дружиною заявника - тіткою ОСОБА_17 . На даний момент вона дружить з донькою заявника, ОСОБА_18 та його дружиною. Заявник жив у будинку АДРЕСА_1 . Потім заявник зі своєю сім`єю змінили місце проживання, здається, переїхали в місто Красноармійськ, але точно не знає. Вона поїхала вчитися, потім вийшла заміж. Після переїхала назад в батьківську квартиру, по інтернету знайшла доньку заявника і з того моменту, з 2010 року вони знову спілкуються. На даний момент заявник проживає на АДРЕСА_8 . Зі слів дочки заявника, їй відомо, що він не виїжджав з країни. Бачила, як заявник з дружиною працювали на ринку.
Вислухавши заявника, свідків, дослідивши надані суду письмові документи, суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Баку. У період з 11 грудня 1987 року до 10 листопада 1989 року проходив військову службу в лавах Радянської армії, після чого звільнений у запас та поставлений на облік Ленінським районним військовим комісаріатом Азербайджанської РСР. 27 квітня 1999 року заявник взятий на військовий облік Красноармійським об*єднаним військовим комісаріатом, з якого у зв*язку з досягненням граничного віку знятий 5 квітня 2011 року. Ці дані підтверджуються військовим квитком серії НОМЕР_1 та обліково-службовою карткою № НОМЕР_2 (а.с. 6-8, 16).
За письмовою інформацією, складеною жителями будинку АДРЕСА_7 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , громадянин ОСОБА_1 проживав у цивільному шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 1990 року (а.с. 15). Суду заявником надана копія паспорту щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем реєстрації якої в паспорті та картці про зареєстрованих осіб за формою А, визначене: у період з 8 липня 1983 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 мікрорайон « АДРЕСА_1 , у період з 2 липня 1999 року до 9 квітня 2006 року АДРЕСА_4 , а з 15 серпня 2006 року АДРЕСА_6 . (а.с. 11-13). Факт спільного проживання заявника із громадянкою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 1990 року підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.
Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.
У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Відповідно до статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З пояснень заявника, показів свідків та наданих суду доказів, досліджених судом у їх сукупності, в судовому засіданні встановлено в повній мірі, що заявник ОСОБА_1 з кінця грудня 1990 року постійно проживав на території міста Мирнограда (тоді Димитрова) Донецької області..
Враховуючи, що заявник не має іншої можливості підтвердити факт, що має юридичне значення, який ним порушений перед судом, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і від встановлення даного факту залежить виникнення права заявника на отримання паспорту громадянина України, суд вважає можливим задовольнити вимоги заявника та встановити факт, що для заявника має юридичне значення.
На пiдставi ст.ст. 256, 259 ЦПК України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 209, 212-215, 234 ЦПК України, суд
Вимоги заявника ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити повністю.
Встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно, безперервно проживав на території України станом на 1 січня 1991 року по 27 квітня 1999 року.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя Т.О.Коваленко