Справа № 697/2442/16-ц
№ пров. 2/697/851/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 р. м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області О.В. Хорошун розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення грошових коштів за страховим випадком,

В С Т А Н О В И В :

15.11.2016р. представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення грошових коштів за страховим випадком, посилаючись на те, що 11.04.2012 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» укладено Договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 284001/1163102/12, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечить закону, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Opel Insignia» д.н.з. НОМЕР_1. 03.02.2016 р. по вул.Небесної Сотні 22 в м.Каневі трапилася дорожньо-транспортна пригода за ознаками страхового ризику, передбаченого п. 1.3.1 та 3.1.2 Договору страхування «ДТП», внаслідок якої застрахований автомобіль НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень. На звернення позивача про виплату страхового відшкодування відповідач 25.03.2016 р. надіслав лист про відмову. Позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на його користь страхове відшкодування у розмірі 183396,28 грн. та витрати на проведення експертизи.

З позовної заяви вбачається, що позивач пред'явив позов за місцем свого проживання м.Канів.

Згідно з ч.2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Частина 5 ст. 110 ЦПК України передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Посилання представника позивача, що характер виниклих спірних правовідносин дає право позивачу на вибір підсудності з вказаних підстав, є хибним, та не відповідають нормам діючого законодавства, враховуючи наступне.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з ПрАТ «УНІКА» страхове відшкодування у розмірі 183396,28 грн., посилаючись на те, що відповідач не виконує свої обов'язки за договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту, укладеним 11.04.2012 року.

Таким чином, правовідносини сторін є договірними, вони випливають із договору добровільного страхування наземного транспорту, регулюються Законом України "Про страхування", а не Законом України "Про захист прав споживачів".

Закон України "Про захист прав споживачів" № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року ( з відповідними змінами та доповненнями), регулює відносини, які виникають між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

Закон України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР (з відповідними змінами та доповненнями) (далі Закон № 85/96-ВР), регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 1 Закону № 85/96-ВР, страхування - вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У ст. 4 цього Закону, зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать Закону, які пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Метою страхування при укладанні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку.

Як розяснив Верховний Суд України у листі від 11.11.2014 року, щодо узагальнення судової практики розгляду цивільних спорів, що виникають із договорів страхування, - аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України "Про захист прав споживачів" і положення цього Закону, не застосовуються до відносин майнового страхування. Закон України "Про захист прав споживачів" може застосовуватися, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом, наприклад, права на інформацію при ненаданні для ознайомлення правил страхування тощо.

Таким чином, дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на відносини у сфері майнового страхування, тому при вирішенні питання щодо підсудності мають застосовуватись положення ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб предявляються за їхнім місцезнаходженням.

Представник позивача в позовній заяві зазначив, що Договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 284001/1163102/12 від 11.04.2012 р. виконується в м.Каневі за місцем проживання ОСОБА_2, але такі посилання є хибними та спростовуються наступним.

У п. 39 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть предявлятися також за місцем виконання цих договорів (частина восьма статті 110 ЦПК). Правила визначення місця виконання зобовязання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобовязань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 284001/1163102/12 від 11.04.2012 р. не містить положень про місце його виконання, а тому підсудність цього спору повинна бути визначена у загальному порядку за правилами ст. 109 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, положень п.4 ч.3 ст. 121 ЦПК України позовна заява повинна бути повернута позивачеві в звязку з тим, що вона непідсудна Канівському міськрайонному суду.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення грошових коштів за страховим випадком - повернути представнику позивача ОСОБА_1 в звязку з її непідсудністю Канівському міськрайонному суду Черкаської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий О . В . Хорошун