САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/2637/16-ц
Провадження № 2/206/726/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" листопада 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., при секретареві Колтаковій М.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Соборної районної у місті ОСОБА_1 ради про визначення місця проживання дітей, визначення вибору обрання дитячого садка (школи) та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Самарської районної у місті ОСОБА_1 ради про визначення місця проживання дітей ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить, визначити місце проживання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із нею та визначити за нею вибір дитячого садка (в майбутньому школи), а саме їх територіальне розташування та номер, мотивуючи тим, що з 2008 року по 2014 рік вона перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після припинення сімейних стосунків залишились проживати разом з нею. Вважає, що в інтересах дітей проживати разом з нею, а не з їх батьком. Вона на цей час проживає у квартирі, яка облаштована всім необхідним для розвитку дітей. Вона любить своїх дітей і має змогу забезпечувати їх всім необхідним. Вона постійно слідкує за станом здоровя дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них. В свою чергу відповідач не має зареєстрованого місця проживання та ніде не працює. Відповідач неодноразово висловлювався з погрозами на її адресу, погрожував застосувати фізичне насильство, відібрати до себе доньку.11.03.2016 року відносно відповідача було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання дітей. Однак відповідач аліментів так до теперішнього часу і не сплачує. Крім того, за заявою відповідача з 19.10.2015 року її доньку ОСОБА_4 було відраховано із дитячого садка. Даними діями відповідач порушує право дитини на отримання дошкільної освіти. З викладеного можливо дійти висновку, що відповідач не здатний належним чином виконувати свої батьківські обовязки, тому діти повинні проживати разом з нею.

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою в якій просив, визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ним, мотивуючи тим, що він та ОСОБА_6 є батьками двох дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 2014 року їх сімейні стосунки з ОСОБА_2 погіршились і вона забрала сина ОСОБА_7 до своїх батьків, а донька залишилась проживати з ним. З липня 2015 року відповідачка стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Відповідачка на даний момент проживає разом з дітьми та її батьками у трьохкімнатній квартирі площею 65,8 кв.м. Однак площа цієї квартири не відповідає санітарним та житловим нормам, тому не пристосована для проживання в ній малолітніх дітей. Також відповідачка має невиліковну хворобу гепатит С, тому не зможе в повній мірі піклуватися про своє здоровя та водночас належно виховувати та утримувати дітей. Батьки відповідачка є людьми похилого віку та потребують також її догляду. Коли відповідачка вийде на роботу, то її графік не дозволить приділяти значно часу вихованню дітей. В свою чергу з його боку створені всі належні умови для проживання дитини. Крім того, він зможе забезпечити належний тілесний, духовний та творчий розвиток дитини.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_6 та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Зустрічний позов не визнали та зокрема зазначили, що ОСОБА_3 свого житла не має, проживає разом з матірю в однокімнатній квартирі. Крім того, висновком психологічного обстеження ОСОБА_4 потребує щоденного спілкування із матірю.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_6 до нього не визнав, наполягав на задоволенні його зустрічного позову.

Представник органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті ОСОБА_1 ради в судому засіданні вважала доцільним визначити місце проживання дітей разом з матірю відповідно до їх висновку.

Представник органу опіки та піклування виконкому Соборної (Жовтневої) районної у місті ОСОБА_1 ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в її відсутності.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Від цих відносин вони мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4,5).

З 2014 року відносини між сторонами погіршились і позивач-відповідач ОСОБА_2 стала проживати разом з дітьми, окремо від відповідача-позивача ОСОБА_3

На теперішній час між сторонами існує спір стосовно визначення місця проживання дітей .

Так, ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Судом встановлено,що діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають та зареєстровані разом з матірю ОСОБА_2 в трьохкімнатній квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв,27/93. Санітарний стан квартири хороший, в квартирі прибрано та затишно. Для виховання та розвитку дітей є окрема кімната, окремі ліжка, дитячий одяг, іграшки, дитячі книги. Загальний прибуток сімї складає, близько 4700 грн. ОСОБА_2 створені всі належні умови для проживання та виховання дітей.

Дані обставини підтверджується актом обстеження умов проживання,складеним працівниками Управління служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради (а.с.6).

Відповідно довідки №28/10-15 від 15.10.2015р., виданої ТОВ Південно-східна філія ОСОБА_2 з 08.12.1997 року по теперішній час працює в ТОВ «МТІ» на посаді директора магазину «Екко-1» м. Дніпропетровськ. З 19.11.2014 року ОСОБА_2 знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною до трьох років (а.с.12).

Згідно характеристики з місця роботи, то ОСОБА_2 дисциплінована, чесна, пунктуальна. Вміє працювати в команді, користується повагою колег (а.с.70).

Згідно довідок (а.с.43-43а) ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Соборної (Жовтневої) районної у м. Дніпропетровську ради, отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини, отримує державну соціальну допомогу як малозабезпечена сімя.

ОСОБА_2 на обліку в психоневрологічному чи наркологічному диспансері не перебуває (а.с.41).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання дітей. Розмір заборгованості за якими станом на 01.09.2016 року складає 16145,98 грн. (а.с.13,73).

Згідно висновку Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради №5-38-16 від 25.01.2016 року встановлено порядок побачень батькові ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 три рази на місяць (перші, треті та четверті вихідні) з 18-00 пятниці до 14-00 неділі без розєднання дітей та без присутності матері. У разі необхідності медичного обстеження дітей та з інших поважних причин побачення з дітьми можуть бути в інші дні, за домовленістю з матірю дітей, з урахуванням режиму дня ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.15).

Згідно акту обстеження умов проживання від 15.01.2016р. складеного працівниками органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті ОСОБА_1 ОСОБА_3 проживає в однокімнатній квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 20-річчя Перемоги,3/35. В квартирі прибрано, в наявності всі необхідні меблі, виділено місце для відпочинку дитини (дітей), в наявності іграшки, дитячі речі та книжки (а.с.54).

Зі слів ОСОБА_3 він є паламарем в Свято-Воздвиженському храмі м. Дніпропетровська. Це його місцем роботи, однак ніяких відомостей на підтвердження цієї обставини він надати не може.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.ч.4,5,6 ст.19 СК України).

Згідно з висновком № 5-38-160 від 22.07. 2016 року про визначення місця проживання дітей Виконавчий комітет Соборної районної у м. Дніпропетровську ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з матірю ОСОБА_2 (а.с.38-39).

Згідно з висновком № 2-17/1624 від 06.10. 2016 року про визначення місця проживання дітей Орган опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з матірю ОСОБА_2 (а.с.80-81).

За статтею 9 Конвенціїпро права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

З встановлених вище судом обставин вбачається, що обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, мають належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітніх дітей.

Однак судом не було встановлено будь-яких виключних обставин за яких в даному випадку пятирічна донька та трирічний син мають бути розлучені зі своєю матір'ю, яка спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, не палить, на диспансерних обліках не перебуває, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, в якому створені належні умови для проживання та виховання дитини, працює та здатна матеріально забезпечувати дітей всім необхідним для нормального утримання, розвитку, відпочинку та виховання, що відповідає принципам 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання дітей разом із нею слід задовольнити, а разом з цим в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання доньки ОСОБА_4 разом з ним, слід відмовити.

При цьому визначення місця проживання дітей з матірю не позбавляє можливості їх батька відповідача-позивача у справі, брати участь у вихованні дітей, зустрічатись з ними, впливати на їх розвиток та інтереси.

Прийшов до такого висновку, суд рахував, що не буде доцільним роз'єднання дітей, а саме визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір'ю, а малолітньої ОСОБА_4 з батьком, на чому наполягав відповідач-позивач ОСОБА_3, оскільки роз'єднання брата та сестри стане великою травмою для обох дітей, що може призвести до погіршення їх психічного та психологічного стану, порушити відчуття стабільності та спокою, якого досягнуто на даний час.

До того ж по своїй природі дівчинка в будь-якому випадку потребує щоденної жіночої ласки і турботи, материнської поради при розв'язанні щоденних дівочих проблем.

За умови проживання дівчинки з матір'ю батько малолітньої має достатньо можливостей як батько, впливати на виховання доньки і формування її особистості, на гармонічний розвиток її здібностей і талантів.

Разом з цим, в іншій частині позов ОСОБА_2 про визначення за нею права вибору дитячого садка (в майбутньому школи) задоволенню не підлягає, оскільки предметом позову може бути частина позову, що становить самостійну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача про захист порушеного, невизнаного чи оспореного права або інтересу, яка повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію, в свою чергу ОСОБА_2 пред'явлено до ОСОБА_3 вимогу, яка не є такою в розумінні змісту самостійної матеріально-правової вимоги, більш того, зазначений спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.209,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 Іванівни- задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_2.

В іншій частині позову - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко