АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - ХІЛЬ Л.М., ЧІЧІЛЯ В.А.,

за участю секретаря - ШЕВЧЕНКО І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на полощу квартири правомірним, зміну часток у праві спільної сумісної власності, припинення права власності на частку відповідача.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому зазначала, що на підставі договору купівлі - продажу їй з ОСОБА_3 належить в рівних частинах квартира в АДРЕСА_1

Також зазначила, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29.06.2005 року визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2339 грн. 40 коп. грошової компенсації.

Вважала, що оскільки вона сплатила компенсацію за частку 1.55 кв. м у вказаній квартирі, то відповідач втрати в право власності на дану площу.

У зв'язку із сплатою за частку в квартирі просила визнати за нею право власності на 1,55 кв. м площі ОСОБА_3

Визначити частки співвласників ОСОБА_2 - 20/309 частки квартири, ЗОСІМЕНКУ - 289, 309 частки квартири.

З цих підстав припинити право власності відповідача на ? частку квартири.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на площу квартири правомірним, зміну часток у праві спільної сумісної власності, припинення права власності на частку відповідача залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави недоплачений судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2000 року сторони придбали у власність в рівних частинах квартиру в АДРЕСА_1( а.с.5).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 червня 2005 року визначено порядок користування АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2339 грн. 40 коп. грошової компенсації( а.с.4).

Відмовляючи в позові місцевий суд виходи з недоведеності та необґрунтованості порушеного права позивачки.

Апеляційний суд вважає, що висновок місцевого суду відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Із справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась з позовом про припинення права на частку відповідачу посилаючись на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 червня 2005 року та вважала, що оскільки вона сплатила грошову компенсацію, то в неї виникло право власності на цю частку.

Проте, з системного аналізу рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 червня 2005 року вбачається, що сторонам визначено саме порядок користування спірною квартирою. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2339 грн. 40 коп. грошової компенсації.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування квартирою кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

За таких обставин стягнення компенсації за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 червня 2005 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в зв'язку з неможливістю виділення в користування рівних часток квартири не суперечить ст. 358 ЦК України та не впливає на розмір часток у праві спільної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності на набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно договору купівлі-продажу сторонам належить в рівних частинах квартира в АДРЕСА_1( а.с.5).

В матеріалах справи відсутні відомості щодо укладення сторонами будь-яких правочинів стосовно спірної квартири.

Також відсутні відомості про звернення позивачки до суб'єкта господарювання.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що право позивачки порушено.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,304, 307, 308,314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: С.Ю. МАРТЄВ

Судді : Л.М. ХІЛЬ

В.А. ЧІЧІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ