Номер провадження №2/243/133/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Носовської Л.О.

при секретареві - Врублевській К.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 18.22.2008 року шлюб між відповідачами було розірвано на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду. Після розірвання шлюбу дитина постійно проживала з матір'ю, ОСОБА_5 Батько дитини, ОСОБА_2, не приймав жодних заходів, направлених на встановлення порядку спілкування зі своєю дитиною. Він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не турбується про навчання дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Окрім того, за час шлюбу відповідачів мало місце жорстоке поводження ОСОБА_2 з ОСОБА_5, що виявлялось в неодноразових побиттях матері дитини в стані алкогольного сп'яніння в присутності дитини, що є джерелом сильного стресу та наносить сильні душевні страждання останній. Така поведінка є формою психічного насилля та жорстокого поводження, що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. 13.05.2013 року ОСОБА_5. вийшла заміж та змінила прізвище на «ОСОБА_5». ОСОБА_5 , яка є донькою позивачки , хвора на алкоголізм, що законом визначено підставою для позбавлення її батьківських прав.

На теперішній час позивачка, яка є бабусею дитини, фактично виконує обов'язки по утриманню, вихованню дитини, забезпечує їй доступ до навчання, медичного обслуговування, проявляє турботу про дитину, тому має переважне право перед іншими особами на передачу їй дитини та призначення її опікуном дитини.

З літа 2014 року дитина разом з матір,ю проживають в Російській Федерації. Позивачка також має місце перебування в РФ. В зв'язку з неможливістю батьків виховувати дитину, існує крайня необхідність в передачі прав та обов'язків законного представника дитини іншим особам. У вересні 2015 року рішенням Московського УСЗН м. Москви над дитиною була встановлена тимчасова опіка строком на 6 місяців. Просила позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх дитини - ОСОБА_6, призначити її опікуном над ОСОБА_6 та визначити з нею місце проживання дитини.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача, ОСОБА_1, в судовому засіданні підтримав позов, наполягав на його задоволенні. Також пояснив ,що позивачка не повернула дитину до міста Слов,янська до 1 вересня 2014 року , а залишилася з нею проживати в РФ , оскільки там кращі умови для виховання та реалізації здібностей дитини. Мати дитини - ОСОБА_5 також приїздила в РФ , але восени 2014 року залишила дитину на позивачку і невідомо куди уїхала. Дитина навчається і мешкає зі свекрухою іншої доньки позивачки в місті Тула , а позивачка працює в Москві, утримує дитину , з якою спілкується у вихідні , святкові дні , на канікулах.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, заперечував проти задоволення позову, зазначив, що його колишня дружина, ОСОБА_5 зловживала спиртними напоями, внаслідок чого він був змушений з нею розлучитися. На теперішній час він має постійне місце роботи, стабільний заробіток, сім'ю, упорядковане житло, має позитивні характеристики з роботи та місця проживання. Інших дітей він немає. На утримання дитини сплачував аліменти на картковий рахунок її матері. Спілкуватися з дитиною колишня дружина йому заборонила. У червні 2014 року він надав нотаріально посвідчений письмовий дозвіл на виїзд доньки до РФ та до АРК Крим до дитячого табору «Артек» у супроводженні позивачки та колишньої дружини строком до 01 вересня 2014 року. Коли він дізнався про те, що в передбачений строк дитина додому не повернулася, він неодноразово телефонував колишній дружині та наполягав повернути дитину. Коли це не дало результатів, звернувся до Слов'янського МВ УМВС України в Донецькій області з заявою про розшук дитини. Категорично заперечує проти проживання дитини в іншій країні, наполягає на її повернені до України, готовий утримувати дитину та жити разом з нею.

Відповідач, ОСОБА_5, в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Представник третьої особи, ОСОБА_3, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Зазначила, що батька недоцільно позбавляти батьківських прав, оскільки він бажає виховувати дитину, проте не має змоги це робити, оскільки мати вивезла її за межі України і їх точне місце перебування йому невідоме. Щодо позбавлення батьківських прав матері дитини орган опіки не може надати жодного висновку, оскільки позивач, дитина, та її мати не перебувають на території міста Слов'янська і країни.

Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог суд установив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12.07.2011 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №94 від 12.07.2011 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьками є відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_5

24.05.2013 року ОСОБА_5. уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на «ОСОБА_5».

Свої вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 позивачка обґрунтувала з посиланням на ст. 164 ч.1 п.п. 2, 3 СК України про те, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини або жорстоко поводяться з дитиною.

Вирішуючи позов не на користь позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

У цьому випадку позивач, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що відповідач як батько ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини та жорстоко поводиться з дитиною.

Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів,на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують,та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевірити докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, щодо поведінки відповідача відносно дитини та достатності обґрунтувань тих обставин, які визначені підставою для позбавлення його батьківських прав, можливості зміни його поведінки відносно дитини внаслідок вжиття менш суворих заходів впливу.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

В якості доводів ухилення відповідача від виконання свого обов'язку по вихованню дитини позивачка посилалася на те, що після розірвання шлюбу відповідачів дитина залишилась мешкати з матір'ю, а батько не вживав жодних заходів, направлених на встановлення порядку спілкування з дитиною, не шукає з нею зустрічей, не цікавиться її життям, що свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Жодних інших доказів, з яких суд мав би можливість встановити, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача, позивач не надала, хоча з'ясування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

Фактично дитина відповідачів проживає окремо від батька і за таких обставин він не може в тому ж обсязі, як і позивачка, реалізувати свої права спілкуватися з дитиною та виховувати її.

Доводи про те, що відповідач не цікавиться дитиною, позивач обґрунтувала з посиланням на те, що відповідач жодного разу не звертався до Служби у справах дітей Слов'янської міської ради з питань, пов'язаних з визначенням місця та часу зустрічей та спілкування з дитиною, проте жодних об'єктивних відомостей з відповідних установ про це суду не надано.

Окрім цього, позивач стверджує, що з боку батька має місце жорстоке поводження з дитиною, що виявляється у формі психічного насилля через постійні сварки та бійки між батьками. На підтвердження цих доводів позивачка надала акт судово-медичного дослідження (обстеження) ОСОБА_5.; постанову Слов'янського міськрайонного суду від 26.08.2004 року про залишення скарги ОСОБА_5. без розгляду; рапорт чергового помічника начальника Слов'янського МВ про отримання тілесних пошкоджень ОСОБА_5.; пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_5. та її сестри ОСОБА_9 Проте, жодних рішень з приводу притягнення ОСОБА_2 до юридичної відповідальності позивачкою суду не надано.

Відповідно до Порядку розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України, МВС України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства охорони здоров'я України від 19.08.2014 року за № 564/836/945/577 жорстоке поводження з дитиною - будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною в сім'ї або поза нею, у тому числі: втягнення дитини в заняття проституцією або примушування її до зайняття проституцією з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини або із застосуванням чи погрозою застосування насильства; примушування дітей до участі у створенні творів, зображень, кіно- та відеопродукції, комп'ютерних програм або інших предметів порнографічного характеру; ситуації, за яких дитина стала свідком кримінального правопорушення, внаслідок чого існує загроза її життю або здоров'ю; статеві зносини та розпусні дії з дитиною з використанням: примусу, сили, погрози, довіри, авторитету чи впливу на дитину, особливо вразливої для дитини ситуації, зокрема з причини розумової чи фізичної неспроможності або залежного середовища, у тому числі в сім'ї; будь-які незаконні угоди щодо дитини, зокрема: вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини.

Звернення про факти жорстокого поводження з дітьми або загрозу їх вчинення можуть подаватися до будь-якого суб'єкта, визначеного у пункті 2 розділу I цього Порядку (тобто, до служб у справах дітей, закладів соціального захисту дітей, центрів соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, органів внутрішніх справ, закладів освіти, закладів охорони здоров'я), в усній або письмовій формі за місцем проживання (перебування) дитини самою дитиною, батьками, одним із батьків дитини або особою/особами, які їх замінюють, будь-якими фізичними та юридичними особами.

Позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження наявності зазначених вище звернень до відповідних органів з приводу жорстокого поводження ОСОБА_2 зі своєю дитиною.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 з 01.09.2014 року працює водієм автотранспортного засобу на ПП «Авто-Партнер» згідно наказу про прийом на роботу №5-к від 01.09.2014 року, що підтверджується ксерокопією трудової книжки та довідкою ПП «Авто-Партнер» від 18.12.2015 року.

Згідно характеристики з місця роботи ОСОБА_2, останній за час роботи на ПП «Авто-Партнер» зарекомендував себе грамотним спеціалістом. Вся робота ним виконується акуратно та вчасно. Порушень трудової дисципліни не було. В колективі проявив себе чуйним колегою, який готовий допомогти в будь-якій ситуації. Спиртними напоями не зловживає. За час роботи стягнення до нього не застосовувалися.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1993 року ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1.

За місцем мешкання ОСОБА_2 характеризується позитивно, в спілкуванні спокійний, чуйний, готовий прийти на допомогу, добрий, дружній, організований. Приймає активну участь в суспільному житті. Комунальні платежі сплачує вчасно. З добропорядної, інтелігентної сім'ї. Взаємовідносини в родині стабільні, стійкі. Друзі та знайомі з кола спілкування виховані і культурні. Зазначене підтверджується характеристикою, наданою комітетом мікрорайону «Лимани».

Також відповідачем в судовому засіданні надано ксерокопії квитанцій про сплату аліментів на користь ОСОБА_5 за січень-квітень 2014 року та вересень-жовтень 2014 року.

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 28.05.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 надали згоду на приватну поїздку своєї малолітньої доньки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до РФ та АРК на період з 28.05.2014 року по 01.09.2014 року в супроводі ОСОБА_4, яка має забезпечити її повернення до України по закінченню зазначеного вище терміна знаходження за кордоном.

По закінченню терміну дії наданого дозволу на виїзд дитини за кордон, дитина до України не повернулась. В серпні 2014 року ОСОБА_6 разом з позивачкою приїхали до м. Орел, РФ. У вересні 2014 року дитина пішла там в школу, що підтверджується заявою ОСОБА_6, наданою позивачкою.

З приводу неповернення дитини відповідач звернувся до Слов'янського МВ, на що отримав відповідь, згідно якої у ході проведення перевірки було встановлено, що факт кримінального правопорушення відсутній. Між ним та колишньою дружиною ОСОБА_5 за фактом неможливості спілкування з донькою склалися цивільно-правові відносини та рекомендовано за даним фактом звернутися до суду.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Згідно висновку від 29.01.2016 року за №29/01-83 органом опіки та піклування було розглянуте питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 Батько з'явився на комісію та повідомив, що бажає приймати участь у виховані своєї дитини, але не має змоги, оскільки надав нотаріально завірений дозвіл матері на виїзд дитини до Криму під час проведення АТО. До теперішнього часу мати з дитиною до міста Слов'янська не повернулися. Під час перебування дитини у м. Слов'янську батько сплачував аліменти на її утримання, але після виїзду з матір'ю точне місце перебування йому невідоме, тому він не має змоги приймати участь у вихованні доньки. В зв'язку з викладеним, орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає за недоцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_6

Свої вимоги про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 позивачка обґрунтувала з посиланням на ст. 164 ч.1 п. 4 СК України про те, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами.

На запит суду КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» було надано відповідь, згідно якої ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з січня 2013 року з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності.».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування мають бути додані документи, зазначені у ч. 3 ст. 253 ЦПК України.

Письмового висновку органу опіки по суті питання позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, який є обов'язковим в силу ч.5 ст.19 СК України, суду не надано, через що суд позбавлений можливості об'єктивно встановити відомості про матір дитини та її ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків і наміри приймати участь в вихованні дитини.

Згідно повідомлення від 29.01.2016 року за №29/01-78 орган опіки та піклування Слов'янської міської ради не має можливості підготувати об'єктивний та обґрунтований висновок з питання щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, оскільки ні позивач ОСОБА_4, з дитиною, ОСОБА_6, ні відповідач, ОСОБА_5, не мешкають на території міста Слов'янська.

Позивач та її представник при цьому вважали можливим розглядати справу на підставі наданих ними доказів, які вважали достатніми для встановлення фактичних обставин справи, без висновку органу опіки і піклування за місцем проживання ОСОБА_5, чим реалізували своє право, передбачене ч.2 ст.11 ЦПК України.

За таких обставин суд розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих доказів.

Як передбачено ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ст.15 ч.1,2 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

За змістом ст.153 СК України, батьки та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Враховуючи, що внаслідок задоволення позову про позбавлення батьківських прав дитина та біологічний батько втрачають можливість реалізувати вказані права, що є серйозним втручанням у права людини, від якого держава має обов'язок утримуватись, позов заявлений формально, без врахування позиції органу опіки і піклування щодо позбавлення батьківських прав матері дитини, з наданих та досліджених доказів суд не встановив передбачених законом підстав для його задоволення.

Оскільки позовні вимоги позивачки щодо призначення її опікуном над ОСОБА_6 та визначення її місце проживання разом з нею є похідними від позбавлення батьківських прав, суд також відмовляє в їх задоволенні. При цьому суд враховує вимоги ст..60 ЦК України про те , що, призначення судом опікуна та піклувальника проводиться за поданням органу опіки та піклування, яке відсутнє у даній справі.

У зв'язку з відмовою у позові відповідно до положень статті 88 ЦПК України судові витрати, які понесла ОСОБА_4, стягненню з відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 164 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення складено 4 лютого 2016 року.

Суддя Л.О. Носовська