У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 10 серпня 2010 року ОСОБА_2 позичив у нього грошові кошти в розмірі 112 000 доларів США, які зобов'язався повернути у період з 10 вересня 2010 року до 10 липня 2011 року згідно графіку проплат по поверненню боргу, про що видав відповідні розписки.

В зазначений строк відповідач свого зобов'язання по поверненню боргу не виконав, на письмові вимоги позивача повернути позичені кошти не відповідав, що викликало необхідність звернутися до суду.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача 112000 доларів США, перерахувати суму стягнення в національній валюті відповідно до поточного курсу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість на виконання грошового зобов'язання по договору позики від 10 серпня 2010 року в сумі 3 4 440 грн 43 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_3

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосуються забезпечення оплати орендної плати, а не боргових зобов'язань.

Крім того, посилання ОСОБА_2 на те, що вимоги ОСОБА_3 про повернення боргу направлені виключно на неправомірне заволодіння його особистими коштами є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не надав суду належних доказів та не довів що всі зобов'язання за договором оренди виконувались ним вчасно та в повному обсязі до його припинення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей іззобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

До касаційної скарги ОСОБА_2 додає заяву про зупинення виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2016 рок.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, відмовити.

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович