У х в а л а

іменем україни

09 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 18 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним позовом, що 21 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі − ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 10, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 300 000 грн зі сплатою 14,5 % річних терміном до 13 січня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 22 січня 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» (кафе на 44 посадочних місця), загальною площею 215,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договори відступлення прав вимоги та передачі прав за договорами забезпечення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1423, відповідно до умов якого право кредитора перейшло до позивача.

Посилаючись на те, що позичальник не належним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 18 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2015 року, позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 215,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24 січня 2005 року, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 21 січня 2008 року № 10 у розмірі 108 530 грн 80 коп., що складається із: заборгованості за кредитом - 84 398 грн 01 коп., за процентами - 19 312 грн 25 коп., пені - 4 820 грн 54 коп., шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид товару на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що 21 січня 2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 300 000 грн зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 13 січня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 22 січня 2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого останні передали в іпотеку банку приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 215,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги. Крім того, цього ж дня між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено також договір про передачу прав за договорами забезпечення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1423.

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 01 серпня 2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 108 530 грн 80 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, ТОВ «Кредитні ініціативи», яке на підставі договору про відступлення права вимоги та договору про передачу прав за договором забезпечення, укладених 17 грудня 2012 року з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», набуло право вимоги кредитної заборгованості, має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідає вимогам ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, наданим сторонам доказам, до яких правильно застосовано норми права.

Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Мотивуючи висновки про згоду із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та врахувавши висновки і мотиви, з яких скасовано рішення апеляційного суду Київської області від 09 квітня 2015 року, вимоги ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема, перевірив дотримання вимог ст. 513 ЦК України щодо форми договору про відступлення права вимоги, витребував та надав належну оцінку витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно вказаного витягу, відступлення прав вимоги за договором від 17 грудня 2012 року було зареєстроване у державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 07 грудня 2013 року (т. 2, а. с. 150-151).

Разом з тим, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження, судом не зазначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам ст. ст. 39, 43 Закону України «Про іпотеку».

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення міського суду.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

А.В. Маляренко

І.М.Фаловська