Справа №: 398/5679/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"01" листопада 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.

за участю секретаря Шаповал І.Ф.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

законного представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_5 реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, про оспорювання батьківства,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства до відповідача, відповідно до якого просить суд виключити відомості про його батьківство з актового запису №2 від 28.05.2015 року виконавчого комітету Андріївської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов мотивує тим, що у вересні 2014 року він познайомився з ОСОБА_2, після чого вони почали зустрічатись та в подальшому проживали разом у батьків відповідачки.

22.05.2015 відповідачка народила сина ОСОБА_5, а 28.05.2015 дитину було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Андріївської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, батьком дитини було записано позивача.

З вересня 2015 позивач стосунків з відповідачкою не підтримує та проживає у м.Олександрія.

Позивач зазначає, що він не згоден з тим фактом, що він є батьком ОСОБА_5, оскільки його знайомство з відповідачкою мало місце лише у вересні 2014, таким чином батьком дитини він бути не може.

Посилаючись на ч.1 ст.136 СК України просить його вимоги задовольнити.

Провадження у справі зупинялось у звязку з призначенням ухвалою суду від 31.05.2016 року судової-генетичної експертизи, проведення було якої доручено експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України. На вирішення експертизи було поставлено питання: Чи являється ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, біологічним батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. 09.08.2016 року ухвала суду про призначення судової експертизи була повернута експертною установою без виконання, у звязку з неявкою відповідачки з дитиною на експертизу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позові, пояснивши, що його довіритель не знав, що він не є батьком дитини, але сумніви щодо цього у нього були. Після народження дитини збюільшились його сумніви щодо свого батьківства, які знайшли своє підтвердження під час останньої сварки позивача з відповідачкою. Представник позивача пояснив, що за словами його довірителя, відповідачка повідомила йому, що він не є біологічним батьком дитини лише у серпні 2015 року.

Відповідачка проти задоволення позовних вимог не заперечувала, повідомила суду, що з позивачем вони познайомились на початку листопада 2014 року та за декілька місяців почали жити разом з її батьками за адресою: село Сургани, Олександрійського району Кіровоградської області, вул. Молодіжна, буд. 1/1. Відповідачка не заперечує той факт, що позивач не є біологічним батьком народженої нею дитини, про що вона ще на початку знайомства з позивачем повідомила останнього. Відповідачка зазначила, що на момент реєстрації новонародженої дитини позивач знав, що він не є біологічним батьком дитини, проте з власної волі подав заяву про зазначення його батьком дитини у свідоцтві про народження. Відповідачка підтвердила, що з кінця серпня 2015 року вони з позивачем жодних стосунків не підтримують, не спілкуються, жодної участі у вихованні дитини позивач не бере.

Законний представник позивача ОСОБА_3 зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Повідомила, що про наявність стосунків її дочки та позивача вона дізналась в листопаді 2014, через деякий час вони почали жити разом, проти чого ОСОБА_3 не заперечувала. На момент знайомства з ОСОБА_6 її донька вже була вагітна, про що позивач був достовірно обізнаний. Крім того, ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_6 приховував від своїх батьків той факт, що він не є батьком дитини відповідачки, хоча сам достеменно про це знав.

Представник третьої особи Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області надав пояснення, в яких зазначив, що з урахуванням норм ч.2 ст. 136 Сімейного кодексу України та враховуючи обізнаність позивача про той факт, що він не є батьком дитини, позовна заява задоволенню не підлягає.

Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч.2 ст. 126 СК України якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини.

Згідно ч.1 ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У відповідності до ч.3 та ч.5 ст.136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 179339 від 28.05.2015, ОСОБА_5 народився 22 травня 2015 року, батьком у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_6, матір'ю ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників процесу, запис про ОСОБА_6 як батька неповнолітнього ОСОБА_5, зроблено за заявою обох батьків. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, подавала вказану заяву в присутності її законного представника ОСОБА_3

Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, його батьком вважається позивач ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивач та його представник не надали доказів та не довели те, що в момент подання зави про встановлення батьківства ОСОБА_6 не знав, що неповнолітній ОСОБА_5 не є його біологічною дитиною.

Судом встановлено, що позивач знав про те, що не є рідним батьком дитини ОСОБА_5 і не заперечував відносно реєстрації його як батька, що, крім іншого, підтверджується наведеними позивачем в позовній заяві доводами.

Отже, в силу вимог частини 5 статті 136 СК України, позивач в даному випадку не має права оспорювати своє батьківство щодо ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Суд виходить з того, що подаючи до органів РАЦС заяву про визнання батьківства, позивач знав, що не є батьком дитини, та в повній мірі усвідомлював наслідки таких дій.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. 136 СК України, керуючись статтями 10,11, 60, 61,88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, проте не були присутні при оголошенні рішення у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя