Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 311/4548/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарьова С.П.
Провадження № 22-ц/778/3799/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2016 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог зазначило, що Заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу№ZPS0A+28424122 від 15 липня 2013 р. ОСОБА_3 виразив бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на вєб-сайті www.privatbank.ua. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей 633, 634 ЦК України.

Відповідач згідно умов договору отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» у платне користування автомобіль марки Daewoo, модель: Nexia NS16, рік випуску: 2012, тип ТЗ: ОСОБА_2/Лифтбек, № кузова/шасі: XWB3L32EDCA232310, реєстраційний номер: АЕ0979НЕ, та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у додатку 2 «Графік лізингових платежів», з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить па праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 3 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено обов'язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідач в порушення умов договору та вимог закону зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 20 листопада 2015 року його заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за фактичний строк користування предметом лізингу складає 39559,86 грн., а саме:

- 5367,98 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу;

- 2731,17 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу;

- 29516,73 грн. - заборгованість з пені;

- 1943,98 грн. - заборгованість за страховою винагородою.

На підставі ст.ст. 1, 6, 10, 11, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 554, 610-612, 625, 627, 806 ЦК України просило стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 39559,86 грн. за договором фінансового лізингу № ZPS0A+28424122 від 15 липня 2013 року та судові витрати.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором фінансового лізингу № ZPS0A+28424122 від 15 липня 2013 року у розмірі 39559,86 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1218 грн., всього 40777,86 грн.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на не укладення договору фінансового лізингу через відсутність оригіналів підпису голови правління банку та печатки, знищення предмета лізингу, неналежне виконання банком своїх обовязків як страховика, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, за своїм змістом та правовою природою є договором лізингу, який підпадає під правове регулювання гл. 58 ЦК України, ст.ст.806-809 ЦК України.

Згідно Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2013 р. між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір лізингу, який за домовленістю сторін складається з заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № №ZPS0A+28424122 від 15 липня 2013 р., додатку №1, додатку №2, Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року.

Зважаючи на те, що зміст договору, укладеного між сторонами, зафіксований в кількох документах, договір підписаний сторонами: від імені лізингодавця головою правління банку та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені лізингоодержувача - особисто ОСОБА_3, зазначений договір, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, вважається таким, що вчинений у письмовій формі. А тому доводи апеляційної скарги щодо того, що договір є неукладеним, є помилковим.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за лізинговими платежами, пені за порушення строків внесення платежів за договором лізингу №ZPS0A+28424122 від 15.07.2013 року, згідно з яким позивач придбав і передав у володіння та користування відповідачу автомобіль, а відповідач зобов'язався прийняти цей предмет лізингу, користуватися ним, сплачувати позивачу плату (лізингові платежі) та по закінченню строку лізингу набути предмет лізингу собі у власність.

Пунктом 1.1.1 договору передбачені предмет лізингу та його вартість: автомобіль згідно специфікації, викладеної в додатку №1 договору, його вартість 81000 грн. (а.с.9 зв.).

Відповідно до п.1.1.2 договору строк лізингу 60 місяців з моменту підписання додатку №2 (графіку лізингових платежів).

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» зобов'язує лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі в порядку, встановленому договором.

Відповідач не заперечує проти факту припинення ним здійснення лізингових платежів за спірним договором, але стверджує, що оскільки предмет лізингу знищено внаслідок пожежі, а позивач відмовляється надати інший автомобіль,у нього відсутні підстави виконувати свої обов'язки за цим договором в частині внесення лізингових платежів.

Заперечення відповідача обґрунтовано не прийняті судом до уваги, оскільки відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Як передбачено ч.1 ст.809 Цивільного кодексу України укладеного між сторонами договору ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору оперативного лізингу несе лізингоодержувач.

Аналогічні вимоги містить і частина 1 статті 13 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Укладена сторонами лізингова угода від 15.07.2013 року не передбачає іншого розподілу ризиків щодо предмету лізингу, ніж той, що встановлений ч. 1 ст. 809 Цивільного кодексу України та в ч.1 ст. 13 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відмова у виплаті страхового відшкодування у звязку з конструктивною загибеллю автомобіля не входить в предмет перевірки у даній справі за заявленим позовом банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за лізинговими платежами.

Договір лізингу не визнався недійсним.

Питання щодо припинення зобовязання, розірвання договору лізингу відповідачем не порушувалося.

За викладених обставин суд обґрунтовано визнав, що договір лізингу є діючим і зазначені відповідачем обставини не звільняють його (лізингоодержувача) від зобов'язань за укладеним договором.

Проте, задовольнивши позовні вимоги банку у повному обсязі і стягнувши заборгованість у сумі 39559,96 грн., суд не перевірив складові цієї заборгованості та правильність розрахунків.

Згідно п.1.1.4, п.1.1.5 названого договору щомісячні лізингові платежі здійснюються з 10 по 15 число місяця і складаються з платежу по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, винагороди за користування предметом лізингу, винагороди за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу у розмірах згідно додатку №2 (графік лізингових платежів).

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог позивача.

Позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості з винагороди за користування предметом лізингу в сумі 5367 грн. 98 коп. та 2731 грн.17 коп. винагороди за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу станом на 20.11.2015 р.

Як вбачається з розрахунку, винагорода за користування предметом лізингу та винагорода за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу нараховані в розмірах, передбачених в додатку №2 до договору фінансового лізингу та засвідчені підписами лізингодавця та лізингоодержувача (колон.3,4 додатку №2, колон.5, 8, 15 розрахунку). Розмір заборгованості винагороди за користування предметом лізингу в сумі 5367 грн.98 коп. та розмір заборгованості винагороди за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в сумі 2731 грн.17. визначена як різниця між нарахованими сумами та фактично здійсненими платежами (колон. 10, 11, 16, 17 розрахунку).

Проте, визнавши наявність у відповідача заборгованості зі страхової винагороди, суд першої інстанції в порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК України не перевірив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (стаття 64 ЦПК України).

Відповідно до наданих банком меморіальних ордерів відповідач здійснював платежі на відшкодування позивачу витрат по страхуванню (а.с. 200-211). Заявивши вимоги про стягнення з відповідача 1943,98 грн. страхової винагороди, позивач послався на договір страхування наземного транспорту №ZPS0CPS-136H037 від 17.07.2013 року, проте не обґрунтував цю суму, не визначив за який період конкретно виникла заборгованість, чи в той період був укладений договір страхування і чи діяв він, чи ніс позивач витрати на страхування.

Згідно п. 2 ст. 13 Закону України «Про фінансовий лізинг» предмет лізингу та/або пов'язані із виконанням лізингових договорів ризики підлягають страхуванню, у разі якщо їх обов'язковість встановлена законом або договором.

Витрати на страхування за договором лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» страхування наземного транспорту є добровільним видом страхування.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування», яка кореспондується з нормою ст.979 ЦК України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

В силу ст. 10 Закону України «Про страхування», страховий платіж (страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Аналогічне положення містить і ст. 983 ЦК України.

Пунктом 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхувальник зобов'язаний своєчасно вносити страхові платежі.

Згідно з п.2.8.4.5.1.Умов та Правил надання банківських послуг страхування предмета лізингу здійснюється виключно за бажанням лізингодавця з моменту підписання договору та протягом строку лізингу щорічно. Лізингоодержувач не має права вимагати страхування предмету лізингу.

Доказом укладання договору страхування та його дії у певний відрізок часу, окрім письмового документа, є факт сплати страхового платежу на відповідний період (ст.ст. 979, 983, 985 ЦК України, ст.ст. 16, 18 Закону України «Про страхування»).

ПАТ КБ «Приватбанк» як власник автотранспортного засобу уклав з ПАТ «СК «Інгосстрах» договір добровільного страхування наземного транспорту №ZPS0CPS-136H037 від 17.07.2013 року на строк з 18.07.2013 року по 17.07.2014 року (а.с.62). Страхувальником та вигодонабувачем за цім договором є ПАТ КБ «Приватбанк» Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом, що належать йому на правах власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших законних підставах (а.с.73).

Договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних чергових платежів.

Проте доказів продовження дії страхового договору та сплати страхових платежів повивачем як страхувальником не надано.

До того ж, предмет страхування відсутній (повна загибель автомобіля), що не оспорюється банком, і страховиком відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що автомобіль знищений внаслідок пожежі через коротке замикання електромережі автомобіля і даний випадок не є страховим ( а.с. 76 ).

Відповідно до п.2.8.4.6.2.4. лізингоодержувач зобовязаний сплатити платежі по відшкодуванню витрат, повязаних зі страхуванням предмета лізингу.

Оскільки позивач не надав доказів, що він поніс витрати, повязані із страхуванням предмету лізингу в сумі 1943,98 грн., відсутні підстави для стягнення з відповідача цієї суми.

Не перевірив суд і правильність нарахування пені в сумі 29516 грн.73 коп. за період з червня 2014 року по листопад 2015 року.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В позовній заяві позивач не навів умови договору, на підставі якого визначено розмір пені.

В судовому засіданні представник банку посилався на те, що пеня нарахована відповідно до на п. 2.8.4.9.2 Умов та правил надання фінансових послуг.

Так, у п. 2.8.4.9.2 Умов та правил надання фінансових послуг передбачено нарахування пені в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення, в даному випадку за прострочку сплати винагороди за надання та користування предмету лізингу (п.2.8.4.6.2.2 Умов).

Заборгованість з винагороди за надання та користування предметом лізингу, яка предявлена до стягнення, складає 5367 грн.98 коп.

За розрахунком суду, здійсненим в межах зазначеного позивачем періоду нарахування пені з 16.05.2014 року по 20 листопада 2015 року, конкретних періодів прострочки, розміру заявленої до стягнення простороченої суми та сум прострочених платежів, розмір пені становить 2508,45 грн.:

109,86 грн. (прострочений платіж) *0,15 / 100 * 25 днів = 4,12 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов та правил надання банківських послуг - не менше 1 гривні за кожен день прострочення пеня становить - 25 грн.;

682,99 грн. * 0,15 / 100 * 7 днів = 7,17 грн.;

161,89 грн. * 0,15 / 100 * 5 днів = 1,21 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 5 грн.

133,11 грн. * 0,15 / 100 * 1 день = 0,20 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 1 грн.

26,62 грн. * 0,15 / 100 * 1 день = 0,04 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 1 грн.

26,63 грн. * 0,15 / 100 * 18 днів = 0,72 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 18 грн.

479,21 грн. * 0,15 / 100 * 1 день = 0,72 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 1 грн.

26,62 грн. * 0,15 / 100 * 7 днів = 0,28 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 7 грн.

186,36 грн. * 0,15 / 100 * 4 дні = 1,12 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 4 грн.

105,09 грн. * 0,15 / 100 * 4 дні =0,63 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 4 грн.

105,09 грн. * 0,15 / 100 * 15 днів = 2,36 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 15 грн.

394,09 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів =3,55 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 6 грн.

157,64 грн. * 0,15 / 100 * 24 дні =5,68 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 24 грн.

621,99 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів =5,6 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 6 грн.

155,60 грн. * 0,15 / 100 * 25 днів =5,84 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 25 грн.

638,46 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів =5,75 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 6 грн.

153,23 грн. * 0,15 / 100 * 24 дні =5,52 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 24 грн.

604,05 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів =5,44 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 6 грн.

151,01 грн. * 0,15 / 100 * 25 днів =5,66 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 25 грн.

619,44 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів =5,57 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 6 грн.

148,07 грн. * 0,15 / 100 * 13 днів =2,88 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 13 грн.

322,11 грн. * 0,15 / 100 * 12 днів =5,80 грн., з врахуванням п. 2.8.4.9.2 Умов пеня становить 12 грн.

5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 22 дні = 177,14 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів = 48,31 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 25 днів = 201,30 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів = 48,31 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 24 дні = 193,25 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів = 48,31 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 25 днів = 201,30 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів = 48,31 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 24 дні = 193,25 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів = 48,31 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 25 днів = 201,30 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів = 48,31 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 25 днів = 201,30 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів = 48,31 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 24 дні = 193,25 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів = 48,31 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 25 днів = 201,30 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 6 днів = 48,31 грн.; 5367,98 грн. * 0,15 / 100 * 4 дні = 32,20 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_3В перед банком становить 10607,60 грн., яка складається з: 5367 грн.98 коп. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 2731 грн.17 коп. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 2508,45 грн. - пеня.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ст.88 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 39559,86 грн. задоволено 10607,60 грн.), в сумі 326 грн. 60 коп. (1218 грн. * 10607,60 грн. / 39559,86 грн.)

Крім того, ОСОБА_3 має право на компенсацію судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог за апеляційною скаргою (заявлено 39559,86 грн. задоволено 28952,26грн.) в розмірі 980 грн. 55 коп. (1339,80 грн. * 28952,26грн. / 39559,86 грн.)

Таким чином, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню компенсація судового збору в сумі 653 грн. 95 коп.

Керуючись ст. ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2016 року змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором фінансового лізингу № ZPS0A+28424122 від 15 липня 2013 року у розмірі 10607,60 грн., з яких: 5367 грн.98 коп. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 2731 грн.17 коп. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 2508,45 грн. - пеня.

Стягнути ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 653,95 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: