Справа №359/2703/15-ц
Провадження №2/359/1308/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНА

3 листопада 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглядаючи в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стяг-нення боргу за договорами позики,

встановив:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 21 липня 2011 року він уклав з відповідачем договір позики, за яким позивач зобовязався передати ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 160000 гривень, а відпо-відач зобовязався щомісячно до 31 грудня 2012 року повертати ОСОБА_1 позику по час-тинам та сплачувати йому проценти за користування позикою в розмірі 30% річних. У ви-падку неналежного виконання договору позики ОСОБА_5 зобовязався додатково сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. У виконання цього договору ОСОБА_1 передав відповідачу грошові кошти в розмірі 160000 гривень. 13 червня 2012 року позивач уклав з ОСОБА_5 ще один договір позики, за яким ОСОБА_1 зобовязався передати відповідачу грошові кошти в розмірі 120000 гривень, а ОСОБА_5 зобовязався щомісячно до 1 березня 2013 року повер-тати позивачу позику по частинам та сплачувати йому проценти за користування позикою в розмірі 20% річних. У випадку неналежного виконання договору позики відповідач зобовя-зався додатково сплатити ОСОБА_1 пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. У виконання цього договору позивач передав ОСОБА_5 грошо-ві кошти в розмірі 120000 гривень. Крім того, 24 червня 2011 року відповідач позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 38400 гривень, 22 листопада 2012 року грошові кошти в розмірі 20000 гривень та 30 листопада 2012 року грошові кошти в розмірі 15000 гривень. На підтвердження цих обставин він склав три розписки. ОСОБА_5 не виконав гро-шові зобовязання за жодним договором. Тому за договором позики від 21 липня 2011 року у нього виник борг по поверненню позики в розмірі 160000 гривень, борг по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 177402 гривень 74 копійок, пеня в розмірі 131200 гривень та сума інфляції за весь час прострочення в розмірі 57978 гривень 25 копійок; за договором позики від 13 червня 2012 року виник борг по поверненню позики в розмірі 120000 гривень, борг по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 67200 гривень, пеня в розмірі 91200 гривень та сума інфляції за весь час прострочення в розмірі 43157 гривень 38 копійок. Крім того, у відповідача виник борг по поверненню позики за розпискою від 24 червня 2011 року в розмірі 38400 гривень, за розпискою від 22 листопада 2012 року в розмірі 20000 гри-вень та за розпискою від 30 листопада 2012 року в розмірі 15000 гривень. Загальний розмір боргу ОСОБА_5 за договорами позики становить 921538 гривень 37 копійок. Він ухиляється від добровільного погашення цього боргу. Тому ОСОБА_1 просить суд стяг-нути з відповідача борг за договорами позики в розмірі 921538 гривень 37 копійок.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 під-тримують позов та просять суд задовольнити його.

Представник відповідача ОСОБА_3 визнає позов частково. В обґрунтування своїх за-перечень він посилається на те, що 21 липня 2011 року позивач передав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 80000 гривень. Решту грошових коштів в розмірі 80000 гривень він передав відповідачу лише 2 серпня 2011 року. Ця обставина свідчить про те, що розрахунок процентів за користування позикою в розмірі 160000 гривень з 22 липня 2011 року (а.с.14) не відповідає дійсності. Крім того, в тексті розписок від 24 червня 2011 року, 22 листопада 2012 року та 30 листопада 2012 року відсутня інформація про те, що ОСОБА_1 передав відпо-відачу грошові кошти, а ОСОБА_5 зобовязався повернути їх в тій самій сумі. Ця об-ставина свідчить про те, що вказані розписки не підтверджують укладення сторонами дого-ворів позики. В розписках навіть не обумовлений термін повернення грошових коштів. В такому випадку він залежить від моменту предявлення кредитором вимоги. Однак відпо-відач не отримував такої вимоги від ОСОБА_1 Ця обставина свідчить про те, що вимога про стягнення грошових коштів є передчасною. Крім того, в тексті розписки від 30 листо-пада 2012 року відсутня інформація про те, що ОСОБА_5 отримав грошові кошти саме від позивача. Ця обставина свідчить про те,що ОСОБА_1 є неналежним позивачем за вимогою про стягнення цих грошових коштів.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 21 липня 2011 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем договір позики (а.с.9 т.1), за яким позивач зобовязався передати ОСОБА_5 грошові кошти в роз-мірі 160000 гривень, а відповідач зобовязався щомісячно до 31 грудня 2012 року повертати ОСОБА_1 позику по частинам та сплачувати йому проценти за користування позикою в розмірі 30% річних. У випадку неналежного виконання договору позики ОСОБА_5 зобовязався додатково сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за ко-жен день прострочення.

В той же день у виконання цього договору ОСОБА_1 передав відповідачу грошові кошти в розмірі 80000 гривень. 2 серпня 2011 року він передав ОСОБА_5 іншу час-тину позики в розмірі 80000 гривень. Ці обставини підтверджуються копіями розписок (а.с.10, 11 т.1).

13 червня 2012 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем ще один договір позики, за яким позивач зобовязався передати ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 120000 гри-вень, а відповідач зобовязався щомісячно до 1 березня 2013 року повертати ОСОБА_1 позику по частинам та сплачувати йому проценти за користування позикою в розмірі 20% річних. У випадку неналежного виконання договору позики ОСОБА_5 зобовязався додатково сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день про-строчення.

В той же день у виконання цього договору ОСОБА_1 передав відповідачу грошові кошти в розмірі 120000 гривень. Ця обставина підтверджується копією розписки (а.с.13 т.1).

24 червня 2011 року ОСОБА_5 склав розписку (а.с.23 т.1), в якій він підтвердив те, що взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі 38400 гривень.

22 листопада 2012 року відповідач склав ще одну розписку (а.с.24 т.1), в якій він під-твердив те, що взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 20000 гривень.

В матеріалах цивільної справи міститься також копія розписки від 30 листопада 2012 року (а.с.25 т.1), з якої вбачається, що ОСОБА_5 взяв в борг грошові кошти в розмірі 15000 гривень.

Дійсно, в змісті цієї розписки відсутня інформація про те, що відповідач отримав гро-шові кошти у ОСОБА_1 Однак факт перебування цієї розписки у володінні позивача свід-чить про те, що саме ОСОБА_1, а не інша особа, передав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 15000 гривень.

Тому суд критично оцінює доводи представника відповідача ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не має право на стягнення цих грошових коштів.

Крім того, в змісті розписок від 24 червня 2011 року, 22 листопада 2012 року та 30 лис-топада 2012 року відсутня інформація з таким змістом: «позивач передав ОСОБА_5 грошові кошти, а відповідач зобовязався повернути їх в тій самій сумі». Однак слово-сполучення «ОСОБА_5 взяв у позивача в борг грошові кошти», яке міститься в цих розписках, означає, що ОСОБА_1 передав відповідачу грошові кошти, а ОСОБА_5 зобовязався повернути їх в такій самій сумі.

Тому суд критично оцінює посилання представника відповідача ОСОБА_3 на те, що розписки від 24 червня 2011 року, 22 листопада 2012 року та 30 листопада 2012 року не під-тверджують укладення сторонами договорів позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позико-давцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1050 цього ж Кодексу якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу ін-фляції за весь час прострочення.

Крім того, за правилом ч.1 ст.549 ЦК України у випадку порушення боржником зобо-вязання боржник повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню).

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 виконав грошові зобовязання за договорами позики.

Тому за договором позики від 21 липня 2011 року у нього виник борг по поверненню позики в розмірі 160000 гривень, борг по сплаті процентів за користування позикою в роз-мірі 176547 гривень 95 копійок, пеня в розмірі 131200 гривень та сума інфляції за весь час прострочення в розмірі 57978 гривень 25 копійок; за договором позики від 13 червня 2012 року виник борг по поверненню позики в розмірі 120000 гривень, борг по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 67200 гривень, пеня в розмірі 91200 гривень та сума інфля-ції за весь час прострочення в розмірі 43157 гривень 38 копійок. Крім того, у відповідача виник борг по поверненню позики за розпискою від 24 червня 2011 року в розмірі 38400 гривень, за розпискою від 22 листопада 2012 року в розмірі 20000 гривень та за розпискою від 30 листопада 2012 року в розмірі 15000 гривень. Загальний розмір боргу ОСОБА_5 за договорами позики становить 920683 гривень 58 копійок.

Відповідач ухиляється від добровільного погашення цього боргу.

З огляду на це суд вважає, що з нього на користь ОСОБА_1 належить стягнути борг за договорами позики в розмірі 920683 гривень 58 копійок.

Дійсно, в тексті розписок від 24 червня 2011 року, 22 листопада 2012 року та 30 листо-пада 2012 року не обумовлений термін повернення грошових коштів. Як вбачається з абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України, в такому випадку позика має бути повернена позичальником протя-гом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це.

Однак провадження у цивільній справі було відкрито ще 21 квітня 2015 року. ОСОБА_6 відомо про вимоги позивача з приводу повернення позики за розписками протя-гом півтора року. Ця обставина свідчить про те, що у відповідача настав строк для виконан-ня вказаних вимог.

Тому суд критично оцінює доводи представника відповідача ОСОБА_3 про те, що вимоги ОСОБА_1 є передчасними.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позов-них вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 3654 гривень. Ця об-ставина підтверджується квитанцією №0.0..1 від 23 березня 2015 року (а.с.7). Предявлений ним позов задоволений на 99,91%.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_5 на користь позивача належить стяг-нути витрати на оплату судового збору в розмірі 3650 гривень 71 копійки (3654 : 100% х 99,91).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики в розмірі 920683 гривень 58 копійок.

У задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів в більшому розмірі від-мовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 3650 гривень 71 копійки.

Рішення суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_7