У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Хилевича С.В., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 04 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Гощанської селищної ради, приватного підприємця ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Управління Держгеокадастру у Гощанському районі про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 04 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що договір оренди від 25.04.2012 року між Гощанською селищною радою та приватним підприємцем ОСОБА_6 суперечить акту цивільного законодавства, адже листом від 12.05.2003 року Гощанський комбікормовий завод, як власник приміщення та земельної ділянки, передав йому в користування асфальтну площадку, а тому він заперечує дійсність договору оренди від 25.04.2012 року.

Вважає, що між сторонами на час укладення договору оренди була зловмисна домовленість, адже листом від 31.01.2012 року він попередив Гощанського селищного голову про недопустимість передачі в оренду асфальтної площадки без погодження з ним, а тому відповідно до ч.1 ст.232 ЦК України «Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним».

Доводить, що серед істотних умов договору оренди землі (ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла до 05.04.2015 року) є наступні: акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Серед документів, які є в договорі оренди від 25.04.2012 року, зазначений вище акт визначення земельної ділянки в натурі - відсутній. Відсутність зазначеного акту порушує його права, як орендатора земельної ділянки, яка розташована по межі ділянки, що передана в оренду відповідачами (від Б до В). В описі меж ділянки (додаток

__________________________________________________________________________________________________

Справа № 357/185/16-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Рудик Л.М.

Провадження № 22-ц/787/1434/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

до договору оренди) вказано, що від Б до В- це землі запасу Гощанської селищної ради. Зазначене на плані - не відповідає дійсності. Адже саме на межі від Б до В (там, де вказано - землі запасу Гощанської селищної ради), розташована земельна ділянка, яка надана йому в оренду (договір оренди від 02.04.2008 року, продовжений 18.07.2013 року), а тому договір оренди землі від 25.04.2012 року відповідачам Гощанській селищній раді та ПП ОСОБА_6, необхідно було погоджувати з ним та визначити межі земельної ділянки в натурі.

Стверджує, що відповідно до положень ст.15 Закону України «Про оренду землі (в редакції, що діяла до 05.04.2015), відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15, а також порушення вимог ст.4-6,11,17,19 Закону, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Крім того, вказує, що під час укладення договору оренди від 25.04.2012 року, відповідачі двічі порушили його право (право користування земельними ділянками), а саме як користувача асфальтної площадки, розташованої безпосередньо на земельній ділянці, яка передана в оренду ПП ОСОБА_6 (АДРЕСА_1), як орендатора земельної ділянки (вул.Застав»я, 58а) по межі від Б до В - між ПП ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до Гощанського районного суду Рівненської області.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не набув права власності чи права користування асфальтною площадкою в установленому законом порядку. Крім того, із серпня 2015 року в зв»язку з придбанням земельної ділянки у власність, договір оренди земельної ділянки площею 0,55 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, укладений 25 квітня 2012 року між Гощанською селищною радою та приватним підприємцем ОСОБА_6 строком на 5 років, припинив свою чинність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 27 лютого 2003 року ОСОБА_4 купив у ОСОБА_8 гараж, який знаходиться у АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу гаража, посвідченим приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області та зареєстровано в реєстрі за №217 (а.с.111).

20 березня 2008 року Гощанською селищною радою ОСОБА_4 було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 5 років для обслуговування гаража площею 0,30 га за адресою АДРЕСА_1, на якій знаходився гараж, що підтверджується рішенням селищної ради № 834 від 20.03.2008 року (а.с.43).

02 квітня 2008 року між Гощанською селищною радою та позивачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, з якого вбачається, що позивачеві було надано в оренду строком на 1 рік земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,3000 га за адресою АДРЕСА_1, на якій знаходився гараж (а.с.5-7).

23 січня 2012 року між Гощанською селищною радою та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,04 га строком на 11 місяців за адресою АДРЕСА_1, на якій знаходився гараж (а.с.49).

01 квітня 2015 року позивач купив у територіальної громади смт.Гоща земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1850 га, на якій знаходиться належний йому на праві власності гараж і яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.113).

Рішенням Гощанської селищної ради від 23.03.2012 року № 538, яке позивач просив визнати недійсним, передано ПП ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,5500 га в оренду строком на 5 років для розміщення та експлуатації основних, підсобних, і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для реконструкції адмінбудівлі та складських приміщень під цех по фасуванню та переробці продуктів бджільництва) по АДРЕСА_1 (а.с.112).

Згідно договору оренди земельної ділянки від 25 квітня 2012 року між Гощанською селищною радою та ПП ОСОБА_6, останній в оренду надавалась земельна ділянка площею 0,5500 га, на якій знаходяться адмінбудівля та складські приміщення, строк дії договору 5 років (а.с.9).

Згідно з наданої позивачем суду довідки від 12 травня 2003 року №19, виданої Гощанським міжгосподарським комбікормовим заводом, вбачається, що комбікормовий завод передав останньому у користування асфальтну площадку, залишок огорожі та 4 ємкості для зберігання ПММ (а.с.4).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк, на який вказане майно передавалося у користування, в довідці не зазначений. Інших документів, зокрема, таких як свідоцтво про право власності, договорів, які б підтверджували перехід права власності чи права користування на це майно від одного власника (користувача) до іншого, позивачем суду не надано. Тобто, позивач не набув права власності чи права користування асфальтною площадкою в установленому законом порядку.

Крім того, асфальтна площадка, яка, згідно пояснень позивача, по суті була відмощенням навколо адмінбудівлі та складських приміщень, придбаних у власність приватним підприємцем ОСОБА_6, самостійним обєктом нерухомого майна не являлася.

З матеріалів справи також вбачається, що 21 серпня 2015 року між територіальною громадою смт.Гоща в особі Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,7605 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 912 (а.с.86-88).

Вказаний договір є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався.

Відповідно до п.36 договору оренди земельної ділянки від 25.04.2012 року, який позивач просить визнати недійсним, дія договору припиняється у разі придбання орендарем земельної ділянки у власність.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Позивач має навести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому колегія судів зауважує про те, що суд відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог, та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях за положеннями ч.4 ст. 60 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. в) та г) ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання права власності чи права користування особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Проте, таких доказів позивачем суду не надано, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу, виходячи з доказів наданих позивачем, яким дав належну правову оцінку, та за недоведеності тих обставин, на які посилався позивач, обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи скарги вказаних висновків не спростовують. Апеляційна скарга не містить посилань на нові докази, які не були надані з поважних причин.

Рішення суду постановлене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: С.В. Хилевич

М.П. Григоренко