АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2397/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5

за участю:

представника позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 24 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинковолодіння та визнання права власності на будинковолодіння, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_9 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 травня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу будинковолодіння № 26 по вул. Фефера, в м. Шпола, Черкаської області.

Позивач умови договору виконав повністю, передав відповідачу кошти за вказаний будинок, що підтверджується копією розписки, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, мотивуючи це тим, що він не може зявитись до нотаріуса та перебуває за межами Черкаської області.

Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будинковолодіння № 26 по вул. Фефера, в м. Шпола, та визнати за позивачем право власності на вказане будинковолодіння.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 24 червня 2011 року позов ОСОБА_9 задоволено повністю.

У вересні 2016 року ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду та посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального і процесуального права при ухваленні рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Встановлено, що ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ № 618765 від 22.02.2007 року є власником будинку по вул. Фефера, 26, в м. Шпола, Черкаської області (а.с. 16).

В матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_7, згідно якої він отримав від ОСОБА_9 50 000 грн. за проданий ним будинок по вул. Фефера, 26 в м. Шпола (а.с. 10).

Крім того, згідно заяви дружини ОСОБА_7 ОСОБА_10, вона не заперечує проти продажу вказаного будинку (а.с. 9).

Вказані розписка та заява датовані 10 травня 2011 року.

Письмовий договір купівлі-продажу вказаного будинку в матеріалах справи відсутній. Натомість, на а.с. 20 міститься договір купівлі-продажу будинковолодіння від 05.05.2011 року, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_12, який жодним чином не стосується предмету розгляду даної справи. Таким чином, не можливо встановити які саме були умови договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, та чи повністю вони були виконані його сторонами.

На даний факт суд першої інстанції не звернув уваги та вирішив, що договір купівлі-продажу слід визнати дійсним на підставі ст. ст. 218, 220 ЦК України, оскільки сторонами виконані його умови.

Такий висновок суду не відповідає нормам матеріального права.

Так, за змістом статті 210, частини 3 статті 640 ЦК (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин у справі) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Згідно зі статтею 657 ЦК (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин у справі) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі, наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30.01.2013 у справі N 6-162цс12, вирішуючи спір про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 статті 220 ЦК не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною 3 статті 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК. Зазначена частина статті 220 ЦК застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення не відповідала встановленим законом вимогам. Визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить законодавству, оскільки такий правочин підлягає обов'язковій державній реєстрації, тому частина 2 статті 220 ЦК до таких правовідносин не застосовується.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між сторонами, оскільки в порядку ст. ст. 210, 640 ЦК України вказаний договір не є укладеним.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відповідні докази факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу гаражу, що виключає можливість визнання дійсним договору на підставі ч. 2 ст. 220 ЦПК України.

Помилковим також є висновок суду першої інстанції щодо визнання за ОСОБА_13 права власності на вказаний будинок.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 3-4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З огляду на викладене, оскільки сторонами договору не було дотримано вимоги щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, у позивача ОСОБА_9 не виникло право власності на будинок по вул. Фефера, 26, в м. Шпола, Черкаської області.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_7 про розгляд справи без його участі та визнання позову (а.с. 22).

Однак, відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заява ОСОБА_7 про визнання позову суперечить закону із наведених вище підстав, а тому суд першої інстанції повинен був відмовити у її прийнятті.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_9 при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи; з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційну скаргу задовольняє, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_9 слід стягнути на користь ОСОБА_7 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1870 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 24 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинковолодіння та визнання права власності на будинковолодіння скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинковолодіння та визнання права власності на будинковолодіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 судові витрати в сумі 1870 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :