АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2479/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ ДВС Лисянського РУЮ, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 18 червня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір 234168-CRED, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 12 000 грн. на термін до 18 червня 2010 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

18 червня 2008 року з метою належного виконання позичальником взятих на себе зобовязань між банком та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_7 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_6 своїх обовязків за кредитним договором.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, зокрема надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку із чим станом на 14 грудня 2015 року має заборгованість по кредиту в сумі 41 697,69 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 8 873,98 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 32 823,71 грн.

Позивач зазначив, що від цієї суми віднімається сума у розмірі 12 869,74 грн., яка була задоволена рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2009 року, яким з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стягнуто вказаний борг.

Таким чином, банк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 різницю заборгованості у розмірі 28 827,95 грн., а також штрафи відповідно до договору 250 грн. (фіксована частина) та 1 441, 4 грн.(процентна складова) н загальну суму 30 519, 35 грн. та судові витрати.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає не підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не визнали позовних вимог, а позивач не довів обґрунтування позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та під час ухвалення рішення вважає за необхідне врахувати слідуюче.

За матеріалами справи встановлено, що 18 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №234168-CRED, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 12 000 грн. на термін до 18 червня 2010 року (п. 1.3, 1.4 договору) (а.с. 10)

За користування кредитом у період від дати зарахування коштів на картрахунок до дати погашення кредиту позивачльник сплачує відсотки у розмірі 34 % річних. (п. 4.1) Погашення кредиту і сплата відсотків за користування кредитом здійснюється у сумі і строки згідно графіку погашення кредиту і відсотків, викладеному у додатку № 1 до договору, який є невід'ємною частиною договору (а.с. 12. зв.). Графіком погашенян кредитів і відсотків по кредитному договору №234168-CRED визначені щомісячні платежі кожного поточного місяця із встановленням конкретної дати платежу.

При порушенні позичальником обов'язків по погашенню кредиту та сплати відсотків за його користування, позичальник сплачує банку відсотки за користування у підвищеному розмірі 60 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості та сплату цих підвищених відсотків проводить не пізніше 28 числа кожного поточного місяця, наступного за місяцем, у якому виникла прострочка (п. 4.3, 4.4. договору)

При порушенні позичальником зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом згідно графіку платежів, погашенні сплати прострочених відсотків у підвищеному розмірі, строків повернення кредиту, передбачених графіком позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0, 2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.6.1.договору).

Крім того, пунктом 6.6. договору визначено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових обов'язків, передбачених договором більш ніж на 120 днів банк буде змушений звернутися до суду, а позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. +5 % від суми позову.

Пунктом 6.8 договору сторони узгодили підвищений строк позовної давності тривалістю 5 років. (а.с. 13, зв.)

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Так, на підтвердження заборгованості відповідача перед банком, позивачем до суду був наданий розрахунок, за яким баком визначений борг ОСОБА_6 станом на 14 грудня 2015 року у сумі 41 697, 69 грн., проте просив стягнути заборгованість у розмірі 30 519, 35 грн. (а.с. 6)

Відповідачі для спростування розрахунку банку свого розрахунку не надали, клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи не заявляли.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а тягар доказування відсутності заборгованості покладено на позичальника.

Зменшення розміру заборгованості банком пов'язана із рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2009 року, яким з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стягнуто солідарно 12 869, 74 грн., яка складається з 8 873, 98 грн. заборгованості по кредиту; 2 230, 54 грн. заборгованості по відсоткам; 1 765, 22 грн. заборгованості по штрафах (а.с. 5).

Таким чином, із загального розміру заборгованості за період з часу укладення договору і до 14 грудня 2015 року позивач виключив суму заборгованості, яка вже була стягнута рішенням суду у 2009 році.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такий правовий висновок відповідає позиції ВСУ, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року за результатами розгляду справи №6-1206, від 21 вересня 2016 року № 6-1252цс16.

Таким чином, враховуючи стягнення рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2009 року боргу за кредитним договором №234168-CRED заборгованості яка включала в себе тіло кредиту, відсотки за користування та штрафні санкції, невиконання вказаного рішення боржниками та дію у зв'язку із цим зобов'язальних правовідносин боржників, позикодавець має право на стягнення штрафних санкцій, передбачених договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії.

За матеріалами справи встановлено, що у ході виконавчого провадження по виконанню вищевказаного рішення районного суду та реалізації арештованого рухомого майна боржника в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 на рахунок ПА КБ «ПриватБанк» за період з 19 серпня 2010 року по 24 грудня 2010 року були перераховані грошові кошти на суму 2 269, 88 грн. (а.с. 59)

В наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №234168-CRED відображені часткові погашення боргу, зараховані на рахунок стягувача за квитанцією №1415 від 20 серпня 2010 року на суму 925, 65 грн. та за квитанціями від 24 грудня 2010 року на загальну суму 931,13 грн. (а.с. 6 зв.).

Зарахування вказаних коштів згідно умов договору, зокрема послідовності погашення обов'язків за договором, встановленої п.4.8 договору, було спрямовано на погашення в першу чергу штрафних санкцій та прострочених відсотків. Тіло кредиту (в порівнянні із розміром штрафних санкцій та прострочених відсотків) залишилося сталим та непогашеним, на яке, в послідуючому, у зв'язку із дією зобов'язання по поверненню банківських коштів, у силу положень п. 4.3 договору, продовжували нараховуватися підвищені відсотки. Відсотки за неповернення кредитних коштів нараховувалися банком згідно умов договору виключно на тіло кредиту, а не на нараховані та прострочені відсотки.

Згідно наданого банком розрахунку, не спростованого відповідачами, заборгованість відповідачів за процентами станом на 14 грудня 2015 року складає 32 823, 71 грн. за відсотката, за тілом кредиту - 8 873, 98 грн., загальна суми 41 697, 69 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачів різницю між вказаною заборгованістю та стягнутого рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2009 року боргу, в розмірі 12 869, 74 грн., який складався із тіла кредиту 8 873, 98 грн., 2 230, 54 грн. заборгованості по відсоткам; 1 765, 22 грн. заборгованості по штрафах., у сумі 28 827,95 грн. та штрафів на суму 1691,4 грн.

Визначаючи розмір заборгованості по відсоткам колегія суддів враховує, що загальна заборгованість за процентами згідно наданого позивачем загального розрахунку станом на 14 грудня 2015 року (за виключенням стягнутого рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2009 року боргу за процентами 2 230, 54 грн.) складає 30 593, 17 грн. (32 823,71 2 230,54).

Виходячи із повноважень апеляційного суду розглядати справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та заявлену банком вимогу про стягнення відсотків у розмірі 28 827,95 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення в розмірі 28 827,95 грн.

Крім того, враховуючи п. 6.6. договору банк має право на стягнення штрафів відповідно до вказаного пункту договору в розмірі 250 грн. фіксованої частини та 1441,4 грн. процентної складової.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанку» були заявлені до боржника ОСОБА_6 та поручителя ОСОБА_7

За матеріалами справи встановлено, що 18 червня 2008 року між ОСОБА_7 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в под. ПАТ КБ «ПриватБанк») був укладений договір поруки № 36656, за умовами якого остання поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_6 своїх обов'язків, що випливають із кредитного договору № 234168-CRED в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків, (а.с. 13)

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 12 договору поруки встановлено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Строк повернення кредиту, відсотків і винагороди згідно Графіку погашення кредиту і відсотків визначений не пізніше 18 червня 2010 року. (п.1.4 кредитного договору). Таким чином, з 19 червня 2015 року припинилася порука ОСОБА_7 за договором поруки № 36656 від 18 червня 2008 року, у зв'язку із чим у Пат КБ «ПриватБанк» немає правових підстав для стягнення із співвідповідача ОСОБА_7 заборгованості солідарно із ОСОБА_6 у зв'язку із чим позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог до ОСОБА_7 не підлягають до задоволення.

Крім того, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 1378 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1515, 8 грн. на суму 2 893,8 грн.

За вказаних вище обставин рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 30 593, 17 грн.

У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_7 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у сумі 2 893,8 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий :

Судді :