Справа №575/876/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/283/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2015 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и л а:

28 серпня 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-702/933/2008, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 84 000 дол. США із встановленням для сплати плаваючої процентної ставки 5,49 % річних + FIDR, зі строком повернення кредиту до 21 травня 2021 року. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки SR-702/933/2008. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-702/933/2008 від 21 травня 2008 року, а також за договором поруки. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 17 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 71022,57 дол. США, що еквівалентно 1545285,29 грн. та 5640291,28 грн. пені, а всього 7185576,57 грн. Уточнивши позов, просить з урахуванням трирічної позовної давності, стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 44740,33 дол. США, що еквівалентно 973360,17 грн. та 3552764,75 грн. пені, а всього 4526124,92 грн.

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити їх позов. Посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зазначає, що предявлення досудової вимоги стосувалося можливості позивача реалізувати своє право на примусове стягнення заборгованості за кредитним договором лише вчиненням виконавчого напису, а не предявлення позову до суду. Вважають, що перебіг позовної давності починається в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів, передбачених графіком.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_5, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_6, які заперечують проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № МL 702/933/2008 за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 84000 дол. США для придбання нерухомого майна із встановленням для сплати плаваючої процентної ставки 5,49 % річних + FIDR. Відповідно до пункту 2 частини першої кредитного договору датою остаточного повернення кредиту є 21 травня 2021 року (а. с. 4-8).

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором 21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладено договір поруки №SR 702/933/2008, за умовами якого він поручився солідарно з ОСОБА_3 у повному обсязі відповідати за виконання її зобовязань за кредитним договором (пункти 1.1, 1.2 договору поруки) (а. с. 12).

Крім того в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 21 травня 2008 року був укладений договір іпотеки PML-702/933/2008, за яким остання передала в іпотеку банку належну їй трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 61-63).

Унаслідок невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором 23 вересня 2008 року ПАТ «ОТП Банк» направило позичальнику вимогу про дострокове погашення заборгованості протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги. Вимога отримана боржником 14 жовтня 2008 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті (а. с. 57-58; 100).

На виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, 23 жовтня 2009 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції складено акт опису й арешту майна (а. с. 64-65).

Кошти від реалізації іпотечного майна в сумі 195243,75 грн. надійшли на рахунок стягувача ПАТ «ОТП Банк» 02 квітня 2010 року (а. с. 87-88).

Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору відступлення права вимоги від 24.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL 702/933/2008 від 21.05.2008 року та договором поруки №SR 702/933/2008 від 21.05.2008 року (а. с. 14-21).

ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, тому виникла заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування, яка станом на 17 серпня 2015 року складала 71022,57 доларів США, що еквівалентно 1545285,29 грн., а також нараховано пеню в розмірі 5 млн. 640 тис. 291 грн. 28 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що досудовою вимогою було змінено строк виконання умов договору, а саме встановлено місячний термін з дня отримання досудової вимоги (14 жовтня 2008 року) і тому початком строку позовної давності для кредитора є 14 листопада 2008 року, для предявлення вимоги до поручителя протягом шести місяців, а боржника три роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у позові, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення ? невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони визначили як строк дії договору ? до повного виконання сторонами своїх зобовязань за кредитами та процентами за користування ними (пункт 7.3 частини другої кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту ? до 21 травня 2021 року (пункт 2 частини першої кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів (пункт 4 частини першої кредитного договору та пункти 1.5.1 і 1.5.1.1 частини другої кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ? до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно із умовами кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до п. 1.9 кредитного договору, укладеного з ОСОБА_3, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником або поручителем або майновим поручителем своїх боргових зобовязань за цим договором. Банк має право в будь-який час після предявлення вимоги і до її фактичного виконання позичальником відкликати свою вимогу, в такому випадку боргові зобовязання підлягають виконанню позичальником в розмірі, порядку та строки, що визначені договором.

У звязку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши боржнику письмову вимогу від 23 вересня 2008 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Вказана правова позиція, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, викладена в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі за № 6-990цс15.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що предявивши 23 вересня 2008 року вимогу до боржника про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, яку він отримав 14 жовтня 2008 року, ПАТ «ОТП Банк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобовязання протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги (тобто до 14 листопада 2008 року). ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом 28 серпня 2015 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що предявлення досудової вимоги стосувалося можливості позивача реалізувати своє право на примусове стягнення заборгованості за кредитним договором лише вчиненням виконавчого напису, а не предявлення позову до суду.

Так, у вимозі банку, яку ОСОБА_3 отримала 14 жовтня 2008 року, міститься вимога про сплату боржником в 30-денний термін повного залишку несплаченої частини кредиту 83900,78 доларів США, суми відсотків за користування кредитом 2975,81 доларів США, пені 5511,88 гривень, суми штрафів 75,0 гривень, а також розяснення наслідків невиконання боргових зобовязань. А саме, що Банк має право стягнути з боржника у примусовому порядку, окрім суми заборгованості за кредитним договором, суми всіх збитків завданих Банку через неналежне виконання умов кредитного договору, а також звернути стягнення на майно, кошти та всі активи, що належать боржнику на праві власності, а також стягнути витрати за розгляд справи у суді. Тобто, у вимозі не йдеться лише про право Банку звернути стягнення на іпотечне майно, а зазначено також і про його право стягнути з боржника всю заборгованість в примусовому порядку, здійснення якого можливе лише шляхом звернення з відповідним позовом до суду. Після надходження коштів від реалізації предмету іпотеки в квітні 2010 року, Банк мав право до закінчення трьохрічного строку позовної давності (листопад 2011 року) звернутися з позовом про стягнення непогашеної заборгованості. Проте звернувся до суду лише у серпні 2015 року та доказів поважності причин пропуску строку позовної давності не надав.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-116цс13, так як обставини за яких вона сформована є іншими, ніж в даній справі.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -