Справа № 502/2634/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О. А.

за участю секретаря судового засідання Кітреску О.М.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області

про встановлення факту належності та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення факту належності та визнання права власності, в якому обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яки були батьками її чоловіка - ОСОБА_4, за життя володіли в рівних частках на праві приватної власності житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1, який було побудовано на підставі рішення виконкому Вилківської міської ради від 30.09.1965 року та дозволу на будівництво від 23.05.1966 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 жоден із спадкоємців до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. Таким чином, спадщину, яка відкрилась після її смерті, фактично прийняв її чоловік - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер. Спадщину, яка відкрилась після його смерті прийняв його син - ОСОБА_4, оскільки він проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщина та вступив в управління та володіння спадковим майном: ніс витрати по утриманню будинку, проводив його поточний ремонт, сплачував комунальні платежі, вів господарство. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді відповідного житлового будинку. Позивач, проживаючи разом зі спадкодавцем оскільки ОСОБА_4 був її чоловіком, прийняла спадщину, адже не заявила відмову від її прийняття. В серпні 2014 року вона звернулась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину. Проте отримала відповідь. Згідно якої у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ на нього відсутній,питання визначення належності цього майна власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. На підставі викладеного позивач просила суд:

Встановити факт належності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної власності по 1/2 частині кожному:

-житлового будинку - літ. «А», загальною площею 120,6 кв.м., з них житловою площею 54,5 кв.м., який складається з: 4-х житлових кімнат - 1-4, 1-5, 1-6, 1-8, кухні - 1-11, прихожої - 1-1, коридорів - 1-2, 1-7, котельної - 1-9, санвузла - 1-10, комори - 1-3;

-господарських будівель: альтанки - літ. «Б», сараїв - літ. «Г» і «Д», вбиральні - літ. «Е»;

-надвірних споруд - №№ 1-7, І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 811 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за спадщиною після смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, яка складається з:

-житлового будинку - літ. «А», загальною площею 120,6 кв.м., з них житловою площею 54,5 кв.м., який складається з: 4-х житлових кімнат - 1-4, 1-5, 1-6, 1-8, кухні - 1-11, прихожої - 1-1, коридорів - 1-2, 1-7, котельної - 1-9, санвузла - 1-10, комори - 1-3;

-господарських будівель: альтанки - літ. «Б», сараїв - літ. «Г» і «Д», вбиральні - літ. «Е»;

-надвірних споруд - №№ 1-7, І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 811 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

На дату розгляду справи представником позивача ОСОБА_5 було надано заяву, згідно якої вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутність.

Представник відповідача, Вилківської міської ради, в судове засідання на розгляд справи не з'явився, надавши заяву згідно якої заперечень проти позову ОСОБА_1 не має та просить суд розглянути справу без його участі.

Зважаючи на те, що обидві сторони не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням викононкому Вилківської міської ради депутатів трудящих від 30.09.1965 року № 245 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 300 кв.м. /а.с. 13/.

05.03.1966 року було складено акт про відведення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки під будівництво /а.с. 15/.

23.05.1966 року виконкомом Вилківської міської ради депутатів трудящих було видано дозвіл ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на проведення робіт по будівництву житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення № 245 від 30.09.1965 року та затвердженого плану забудови житлового будинку та відведення земельної ділянки /а.с 14/.

Згідно технічного паспорту, складеного 27.05.2013 року Кілійським РБТІ житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому складається з:

-житлового будинку - літ. «А», загальною площею 120,6 кв.м., з них житловою площею 54,5 кв.м., який складається з: 4-х житлових кімнат - 1-4, 1-5, 1-6, 1-8, кухні - 1-11, прихожої - 1-1, коридорів - 1-2, 1-7, котельної - 1-9, санвузла - 1-10, комори - 1-3;

-господарських будівель: альтанки - літ. «Б», сараїв - літ. «Г» і «Д», вбиральні - літ. «Е»;

-надвірних споруд - №№ 1-7, І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 811 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, та побудовані в період 1968-1990 р.р /а.с. 8-11/.

Рішенням виконавчого комітету Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області від 30.07.2015 року № 79 на підставі заяви ОСОБА_1 було присвоєно житловому будинку адресу: АДРЕСА_1 (колишня - АДРЕСА_1 /а.с. 12/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 16.07.1999 року Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 80, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 17/.

Рішенням виконавчого комітету Вилківської міської ради від 16.12.1999 року № 195 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства площею 811,2 кв.м. по АДРЕСА_1 /а.с. 16/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 01.12.2002 року Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 167, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 18/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 16.06.1960 року Вилківською міською радою депутатів трудящих, актовий запис № 102, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, записано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 /а.с. 19/.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4. виданого 21.06.1986 року Виконкомом Вилківсьокї міської ради. актовий запис № 48, після реєстрацію шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружині присвоєне прізвище «ОСОБА_1» /а.с 20/.

Відповідно до свідоцтва про смерть Том: 00028, Сторінка: 072, Секція: 3, складеного 05.02.2013 року. складеного за Наказом Слідчого Суду № 1 м. Доностія Сан-Себастьян, провінція Гіпускоа, Іспанія, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 на човні «Ейдер» в провінції Гіпускоа, Іспанія /а.с. 21-24/.

Відповідно інформаційного листа № 298/01-16 від 28.08.2014 р. ОСОБА_1 в зв'язку зі зверненням щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу М.Є. Юрченко повідомлено, що оскільки нею не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, оформлення спадщини вирішується в судовому порядку /а.с. 25/.

За повідомленням Кілійської районної державної нотаріальної контори Одеської області за вих. № 268/01-16 від 04.12.2015 року, після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, спадкові справи не заводились, в передбачений законом термін (6 місяців з дня відкриття спадщини) до Кілійської районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався /а.с. 30/.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР /який діяв на час проведення будівництва нерухомого майна з приводу якого заявлені позовні вимоги/ - майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Оскільки нерухоме майно було побудовано спадкодавцем в період перебування у шлюбі з позивачем, згідно положень ст. 22 КпШС України, який діяв на момент проведення будівництва, на вказане майно розповсюджуються відповідні положення ст. 112 ЦК УРСР.

Тобто, виходячи з сенсу ст. 22 КпШС України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Отже, фактично виходячи з матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок було збудовано в період шлюбу батьків чоловіка позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з отриманням відповідного дозволу на його будівництво, в зв'язку з чим він є спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається зі змісту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - відносини спадкування регулюються правилами відповідного ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки спадщини, після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрилась раніше 1 січня 2004 року, до правовідносин щодо спадкування після їх смерті підлягають застосуванню положення ЦК УРСР.

Згідно положень ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У відповідності до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Судом достовірно встановлено, що після смерті ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Таким чином, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після її смерті, був її чоловік - ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом згідно ст. 529 ЦК УРСР, який вступив у володіння спадковим майном проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадини.

Також судом достовірно встановлено, що після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Таким чином, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після його смерті, був його син - ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом згідно ст. 529 ЦК УРСР, який вступив у володіння спадковим майном проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадини та, відповідно став володіти всім спірним житловим будинком, побудованим його батьками за життя.

Стосовно спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Беручи до уваги те, що позивач, який є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, інші спадкоємці відсутні, а оформлення спадщини у вигляді відповідного будинку в нотаріальному поряду неможливе в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадщину та вважає, що право позивача підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 16, 1261 ЦК України, ст. ст. 112, 529, 549 ЦК УРСР, ст. 22 КпШС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності:

-житлового будинку - літ. «А», загальною площею 120,6 кв.м., з них житловою площею 54,5 кв.м., який складається з: 4-х житлових кімнат - 1-4, 1-5, 1-6, 1-8, кухні - 1-11, прихожої - 1-1, коридорів - 1-2, 1-7, котельної - 1-9, санвузла - 1-10, комори - 1-3;

-господарських будівель: альтанки - літ. «Б», сараїв - літ. «Г» і «Д», вбиральні - літ. «Е»;

-надвірних споруд - №№ 1-7, І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 811 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за спадщиною після смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, яка складається з:

-житлового будинку - літ. «А», загальною площею 120,6 кв.м., з них житловою площею 54,5 кв.м., який складається з: 4-х житлових кімнат - 1-4, 1-5, 1-6, 1-8, кухні - 1-11, прихожої - 1-1, коридорів - 1-2, 1-7, котельної - 1-9, санвузла - 1-10, комори - 1-3;

-господарських будівель: альтанки - літ. «Б», сараїв - літ. «Г» і «Д», вбиральні - літ. «Е»;

-надвірних споруд - №№ 1-7, І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 811 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников