Справа № 302/1128/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Кухта М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Лозянської сільради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Лозянської сільради про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовано тим, що зазначений будинок належав її батьку ОСОБА_3, який побудував його в 1988 році, але належним чином не оформив своє право власності. У січні 2013 р. він помер, залишивши заповіт на її ім'я. Вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори по прийняттю спадщини, але по причині відсутності правовстановлюючих документів на будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину зазначеного будинку. В погосподарській книзі зазначено, що власником будинку являється її батько. Тому вона звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено.

Позивачка не погодилась з цим рішенням, порушила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення її вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального права.

В судовому засіданні позивачка та її представник скаргу з наведених підстав підтримали.

Представник Лозянської сільради - сільський голова - пояснив, що зазначене дворогосподарства відповідно до погосподарської книги 1986-1990 р.р. відносилось до категорії колгоспного двору та надав для огляду цю книгу, ксерокопія якої стосовно цього дворогосподарства приєднана до справи. До зміни нумерації будинків номер дворогосподарства був НОМЕР_1 В дворі цього домогосподарства і побудований спірний будинок. Пояснив, що будинку під НОМЕР_2 в селі немає. Довідка з виписки з погосподарської книги №178 про те, що ОСОБА_6 був власником спірного будинку видана помилково.

Треті особи вважали, та представник ОСОБА_3 вважали, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. ОСОБА_3 також пояснив, що на нього був оформлений будівельний паспорт на будинок, побудував його він, але не проживав в ньому з часу закінчення будівництва, яке до теперішнього часу не завершене.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений будинок не належав батьку позивачки.

Такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» з даного питання зазначено наступне.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до довідки від 19.10.2015 р. виданої Лозянською сільрадою житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 згідно погосподарського обліку належав померлому 20.01.2013 р. ОСОБА_3. /а.с.9/. Пояснення сільського голови - представника відповідача про те, що ця довідка є невірною не відповідає встановленим обставинам.

Так, відповідно до пояснень цього ж сільського голови встановлено, що в 1988-1990 рр. дворогосподарство, в якому знаходиться спірний будинок відносилось до категорії колгоспного двору. І це підтверджено записами в погосподарській книзі, відповідно до яких головою двору була ОСОБА_3, а членами колгоспного двору - ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Згодом ОСОБА_3 померла, ОСОБА_3. та ОСОБА_6 змінили місце проживання і не проживали в цьому дворогосподарства. По справі також встановлено - як пояснив сільський голова - будинку НОМЕР_2, який значиться в паспорті ОСОБА_6 як місце його місця реєстрації в с. Лозянське немає. Тому суд констатує, що твердження про місце проживання ОСОБА_6 до його смерті було в будинку АДРЕСА_1 і це дворогосподарства на час закінчення будівництва спірного будинку відносилось до категорії колгоспного двору. Після смерті матері ОСОБА_6 та зміни місця проживання ОСОБА_3. та ОСОБА_3 в цьому дворі залишився проживати один ОСОБА_8, оскільки розподілу та виділу з колгоспного двору не було.

Відповідно до ч.3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Тому до даних правовідносин слід застосувати норми цивільного законодавства, яке діяло на час виникнення цих відносин, тобто норми ЦК УРСР 1963 р.

Відповідно до ст.120 зазначеного Кодексу майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ст.126 ЦК УРСР 1963 р. працездатний член колгоспного двору втрачає право на долю в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не приймав участь своєю працею та засобами у веденні спільного господарства двору.

Враховуючи наведене суд констатує, що ОСОБА_6 залишився один з всіх членів колгоспного двору, оскільки його брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_4 не приймали участь у веденні спільного господарства двору більше трьох років, так як змінили своє місце постійного проживання, не було ні виділу з колгоспного двору ні його розподілу.

На підставі зазначених норм права суд констатує, що для вирішення приналежності майна колгоспному двору не має значення встановлення забудівника цього двору. Тому при вирішенні даного спору не має значення на кого було оформлено будівельний паспорт з всіма документами, які є в ньому і саме на підставі зазначеного спростовується твердження третіх осіб про належність будинку ОСОБА_3 на підставі будівельного паспорту.

Відповідно до п.4 ч.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на жилий будинок АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :