Справа № 307/43/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.

суддів Леска В.В., Кондора Р.Ю.

при секретарі Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Тячівського районного суду від 29 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Нересницької сільської ради, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулася в суд з даним позовом посилаючись на те, що 10.07.2013 померла ОСОБА_4. При житті покійна вчинила заповіт № 56 від 16.05.2013, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_3

Вважає вищезгаданий заповіт недійсним, оскільки під час його складання ОСОБА_4 хворіла, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Рішенням Тячівського районного суду від 29.10.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши осіб, які взяли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1233 та ч. 1 ст. 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Заповіт - це односторонній правочин, який складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, особисто підписується заповідачем та посвідчується нотаріусом (ст. ст. 1247, 1248 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 померла 10.07.2013 (а.с. 21).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивачки ствердив, що покійна ОСОБА_4 була двоюрідною сестрою позивачки ОСОБА_1

При житті ОСОБА_4 вчинила заповіт № 56 від 16.05.2013, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_3 (а.с. 17).

Даний заповіт був посвідчений секретарем Нересницької сільської ради Тячівського району ОСОБА_5.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Тому, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: невідповідність змісту угоди вимогам закону; недодержання встановленої форми угоди; відсутність у сторін (сторони) угоди належного обсягу правоздатності; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала суду доказів, які б свідчили про те, що вчинений спадкодавцем заповіт суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, та не довела тієї обставини, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, що заповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тобто обставин, з якими закон повязує визнання заповіту недійсними.

В той же час матеріалами справи спростовані твердження позивачки про те, що заповідачка під час укладання заповіту, внаслідок хвороби не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Так, висновком посмертної судової-психіатричної експертизи № 170 від 03.09.2015 встановлено, що ОСОБА_4 на момент укладення заповіту психічним захворюванням не страждала. В період часу, що передував укладенню заповіту, ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в Нересницькій дільничній лікарні 25.04.2013 по 06.05.2013 з приводу серцевої патології. В медичній карті відсутні вказівки на будь-які порушення психічної діяльності пацієнтки. Гостре порушення мозкового кровообігу, на яке посилається ОСОБА_2 в позовній заяві, виникло по даним медичної документації 26.05.2013, тобто через 10 днів після укладення заповіту. Виходячи з вищенаведеного ОСОБА_4 на момент укладення заповіту усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним, відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення Тячівського районного суду від 29 жовтня 2015 року відповідає обставинам справи та ухвалене з додержанням норм матеріального й процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 209, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 29 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді: