Справа №: 486/2181/15-ц Провадження № 2/486/121/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Суддя Южноукраїнськиого міського суду Миколаївської області Волкова О.І. ознайомившись із матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору.

В С Т А Н О В И В:

29.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору.

30.12.2015 року ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Бобровського І.М. відкрито провадження по вищезазначеній справі.

11.08.2016 року ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Бобровського І.М. клопотання позивача задоволено та по справі призначено судову бухгалтерсько-економічну експертизу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження №105 від 14.09.2016р. керівника апарату суду ОСОБА_2 та наказу №54-од від 14.09.2016р. виконуючої обовязки голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області судді Франчук О.Д. у звязку з відставкою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Бобровського І.М. цивільна справа розподілена судді Волковій О.І.

За листом в.о. голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_3 від 19.10.2016 року експертна установа повернула цивільну справу до суду без виконання судової бухгалтерсько-економічної експертизи.

10.11.2016 року реєстром передачі справ цивільна справа передана судді Волковій О.І.

З огляду на те, що справа розподілена в порушення Положення про автоматизовану систему документообігу у суді та з урахуванням того, що суддя Волкова О.І. 12.10.2016 року зверталась до ДСА України та Ради суддів України про виключення справ із КП "Д-З" рішення по яким не прийнято. Окрім того ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_4, яка тривалий час працювала в Южноукраїнському міському суді Миколаївської області секретарем судових засідань.

З огляду на вищевикладене суддя вважає за доцільним заявити самовідвід.

Суддя зобо'вязаний викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь- який суддя стосовно якого є підстави для сумніву у недостатній неупередженості повинен брати самовідвід.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" від 28.10.1998р. у справі "Веттштайн проти Швейцарії", тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язанні між собою ("Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарии", а також "Екедемі Трейдинг Лтд" та інші проти Греції" і "Дактарас проти ОСОБА_4" та ОСОБА_5 проти України).

Суд, який розглядає справу має бути "безстороннім" і "незалежним" за ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і засад судочинства.

Відповідно до ст.20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Суддя звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гепотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах Белілос проти Швейцарії, Очолан проти Турції. Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах Ферантелі та Сантанджело проти Італії , Хаусчілдт проти Данії.

Згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків …".

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, як домогаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, ст.ст. 20,23,24,25 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Задовольнити заявлений самовідвід судді Волкової О.І. та повернути цивільну справу №486/2181/15-ц до секретаріату суду для проведення її перерозподілу в порядку ст.11-1 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_5