УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що відповідачі на своїй земельній ділянці, яка межує із її будинком, у господарській будівлі (сараї) утримують курей. Кількість свійської птиці відповідач постійно збільшує та їх уже декілька десятків. Пташиний послід на суміжній території не утилізується, а тому неприємні запахи проникають до її будинку. Вона позбавлена можливості здорового відпочинку разом з родиною чи друзями. Під час годування птахів до курника злітаються голуби, які є переносниками різних інфекційних захворювань, а на території курника помічені щури. Ці тварини безперешкодно проникають на її подвір'я, створюючи небезпеку появи різного роду інфекцій та збудників небезпечних хвороб. Вважала, що в сукупності наведені фактори ставлять під загрозу використання будинку та землі для проживання і відпочинку, а також створюють загрозу для її здоров'я та здоров'я членів сім'ї. Просила зобов'язати відповідачів перенести господарські будівлі для утримання свійської птиці на відстань не менше 15 м, згідно п. 3.25 а Державних будівельних норм і правил та заборонити їм утримання тварин ближче ніж 15 м від її будинку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 23 травня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що у власності ОСОБА_4 перебуває житловий будинок АДРЕСА_1, який розміщений на земельній ділянці площею 0, 1569 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства.

Власником сусіднього житлового будинку № 10 по цій же вулиці є ОСОБА_6 Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

На час будівництва ОСОБА_4 свого житлового будинку на території господарства відповідачів вже знаходилася будівля для утримання домашньої (свійської) птиці - курей.

20 вересня 2001 року ОСОБА_7 - на той час власник будинку АДРЕСА_2, дала свою згоду на будівництво ОСОБА_4 житлового будинку на належній останній земельній ділянці на відстані 5 м від сараю ОСОБА_7 Тобто станом на початок будівництва позивачка була обізнана зі спірними обставинами.

Пункт 3.25а* Державних будівельних норм України №360-92** «Містобудування, планування і забудова міських та сільських поселень», що затверджені Наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури №44 від 17.04.1992 року, визначає, що мінімальна відстань від житлових будинків до господарських будівель (сараїв для худоби, свійських тварин та птахів) та дворових вбиралень, майданчиків для компосту тощо визначається відповідно до санітарних норм та становить не менше 15 метрів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про необґрунтованість доводів позивачки, оскільки при будівництві житлового будинку № 10 та господарських будівель (споруд) до уваги було взято усі існуючі на той момент будівельно-технічні та санітарні норми.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. СтупакО.В.