У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Хилевич С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення правового режиму нерухомого майна як її особистої власності,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Сарненського районного суду від 18 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення правового режиму нерухомого майна як її особистої власності відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що якби суд при ухваленні оскаржуваного рішення провів оцінку доказів у їх сукупності, а не щодо кожного з них окремо, то прийшов би до висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Доводила, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будівництво надвірних будівель, гаража, сарая, навіса мало місце у 1982 році згідно технічного паспорта про побудову зазначених споруд.

Стверджувала, що фактичне проживання у спірному будинку крім неї ще і її сина ОСОБА_4 з дружиною та неповнолітніми дітьми, після винесення оскаржуваного рішення призвело до того, що фактично сімя з 4-х осіб буде змушена проживати в одній кімнаті площею 28 м.кв., частина якої потребує відокремлення для кухні.

Зазначила також, що в оскаржуваному рішенні міститься твердження, що не здобуто достовірних та належних доказів понесення ОСОБА_1 витрат на поліпшення споживчих якостей спірного нерухомого майна, оскільки надані суду квитанції на придбання будівельних матеріалів не містять даних про неї як покупця та відсутні докази використання придбаних матеріалів для поліпшення житлового будинку.

З наведеним вона не погоджується, оскільки будівельні матеріали та обладнання для поліпшення споживчих якостей будинку придбавалися у субєктів господарювання роздрібної торгівлі і загальноприйнятою є практика видачі покупцю товарного чеку РРО, а його форма не передбачає внесення відомостей про покупця. Разом з тим, наявність такого чеку на товар, навіть за відсутності прізвища покупця надає йому право захищати свої права, як споживача.

________________________________________________________________________________________________

Справа № 572/5217/14-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_5

Провадження № 22-ц/787/126/2016р. Суддя-доповідач ОСОБА_6

Крім того, звернула увагу, що сам факт знаходження у особи відповідних чеків на придбання товарів в роздрібній торгівлі, які датовані 2008-2012 роками підтверджує факти їх придбання. Інформація про технічний стан будівлі та відповідні фотографії містяться у висновку експерта, з яких вбачається факт використання зазначених матеріалів саме для поліпшення даного будинку. Також ОСОБА_3 не заперечував проти наявності зазначених поліпшень та підтвердив у поясненнях, що участі в їх здійсненні не приймав.

Вказала, що позивач, ОСОБА_3 стверджуючи про свою участь у будівництві будинку, не зміг це конкретизувати і не володіє відомостями про конструктивні особливості збудованого будинку.

Зазначила також, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не наведено переконливих аргументів та доказів чим саме спростовано пояснення численних свідків по справі.

З цих підстав просила рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов про поділ майна подружжя та відмовляючи в зустрічному позові про встановлення правового режиму нерухомого майна як особистої власності, суд першої інстанції виходив з того, що надбане сторонами в шлюбі є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу, що виключає задоволення зустрічного позову.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

З матеріалів справи вбачається, що сторони в справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 5 липня 1981 року по 17 квітня 2012 року (а.с. 6,151).

З будівельного паспорту на забудову садиби в сільському населеному пункті вбачається, що під час шлюбу сторін, виконком Сарненської районної Ради народних депутатів 04.03.1982 року надав ОСОБА_1 дозвіл на забудову садиби в с.Костянтинівка Сарненського району Рівненської області на земельній ділянці площею 0,10 га. виділеною постановою №1 від 28.01.1982 року та рішенням Костянтинівської сільської ради народних депутатів №2 від 11.02.1982 року, відповідно до проекту забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, схеми виносу земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в натурі (а.с.81-86).

На ОСОБА_1, з 1983 року по даний час на цю садибу сільрадою відкривались особові рахунки і в 1992 році їй була присвоєна дана поштова адреса: вул.Шкільна 6, с.Костянтинівка Сарненського району Рівненської області і (а.с.152,162)

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради 27.09.2010 року, вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Шкільній, 6 в с.Костянтинівка Сарненського району Рівненської області, в звязку з чим проведена державна реєстрація прав відповідно до витягу КП Рівненське ОБТІ від 23.11.2010 року (а.с.74-75).

Земельна ділянка площею 0,18 га, на якій розташована ця садиба, згідно державного акту на право власності на землю від 11 червня 2012 року також належить ОСОБА_1 (а.с.76).

Як вбачається з технічного паспорта на садибний індивідуальний житловий будинок виготовлений КП Рівненське ОБТІ 29.11.2013 року на імя ОСОБА_1, будинковолодіння по вул.Шкільній, 6 в с.Костянтинівка Сарненського району Рівненської області складається із житлового будинку, прибудови, вхідних східців, господарської будівлі, гаражу, навісу, сараю, колодязя, вбиральні, замощення, трьох огорож, з роком побудови 1982 року (а.с.7-9).

Відповідно до розяснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" та розяснень даних в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", місцевий суд врахував, що право власності на збудований спірний жилий будинок, на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникло з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради, тобто з 2010 року і за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) при вирішенні спору обґрунтовано застосував норми СК України.

На підставі пояснень сторін, досліджених письмових документів місцевим судом достовірно було встановлено, що саме для потреб сім"ї ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в 1982 році було розпочате будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул.Шкільній, 6 в с.Костянтинівка Сарненського району Рівненської області на відведеній в установленому законом порядку земельній ділянці, тобто в період шлюбу за спільні кошти подружжя та їх спільною працею, який був зареєстрований за ОСОБА_1. на праві власності в 2010 році до розірвання шлюбу між сторонами в 2012 році.

Достовірних та належних доказів, що будівництво спірного нерухомого майна було здійснено за особисті кошти ОСОБА_1. в справі не здобуто, а показання свідків з цього приводу, що будівництво надвірних будівель гаража, сарая, навіса велось після 2002 року та понесення ОСОБА_1 витрат на поліпшення споживчих властивостей спірного нерухомого майна, спростовуються оглянутим технічним паспортом, в якому відображені дані будівлі 1982 року побудови та іншими дослідженими доказами, зокрема копіями квитанцій на придбання будівельних матеріалів, які не містять даних про ОСОБА_1, як покупця, та відсутні докази використання придбаних матеріалів та знарядь для поліпшення спірного житлового будинку.

Отже, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що будинковолодіння по вул.Шкільній, 6 в с.Костянтинівка Сарненського району Рівненської області є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яке було придбане ними в період шлюбу, та яке було наявним на момент припинення подружніх відносин і ведення спільного ведення господарства сторонами, в звязку з чим цей будинок підлягає поділу в натурі між сторонами відповідно до варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18.05.2015 року (а.с.33-64) без стягнення грошової компенсації в межах заявлених первісних позовних вимог, з виділенням ОСОБА_1 57/100 частин будинковолодіння з урахуванням факту проживання з нею повнолітнього сина із сімєю, які не мають іншого житла.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-314, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: