АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Інтеграл-Банк»

про стягнення коштів банківського вкладу

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Інтеграл-Банк» про стягнення коштів банківського вкладу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 10.03.2015 р. між сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №3315-ФДЕп (вклад «ЕЛІТ Преміум» в грн. фізичної особи), за умовами якого вкладник вніс, а Банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 500 000,00 грн. на строк з 10.03.2015 р. по 10.06.2015 р. зі сплатою 15,5% річних, що підтверджується наданими позивачкою квитанціями.

Додатковою угодою №1 від 10.06.2015 р. термін дії договору продовжено до 11.12.2015 р.

Крім того, 10.04.2015 року між ПАТ «Інтеграл-Банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір банківського вкладу (депозиту) №3343-ФДЕп (вклад «ЕЛІТ Преміум» в грн. фізичної особи), за умовами якого вкладник вніс, а банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 2 350000,00 грн. на строк з 10.04.2015 р. по 12.10.2015 р. зі сплатою 17,5% річних, що підтверджується наданою копією квитанції від 10.04.2015.

Вподальшому, 3.09.2015 р. та повторно 8.09.2015 р. ОСОБА_1 зверталась до банку із заявою про дострокове розірвання вказаних Договорів та повернення суми банківських вкладів разом з відсотками.

З виписки по особових рахунках вбачається, що станом на 08.09.2015 року на рахунках ОСОБА_1 знаходяться кошти в розмірах 500 000,00 грн., 2 350 000,00 грн. та 600 000,00 грн.

Згідно ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання),

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ч.1 ст.1058 ІДК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову сум)' (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

На підставі постанови Правління НБ України від 15 вересня 2015 р. № 606 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16 вересня 2015 р. № 170 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Інтеграл-Банк».

Згідно цього рішення у ПАТ «Інтеграл-Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 16 вересня 2015 р. до 15 грудня 2015 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Інтеграл-банк», визначені статтями 37- 39 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків АндроновуОлегу Борисовичу строком на три місяці з 16 вересня 2015 р. по 15 грудня 2015 р. включно.

Згідно постанови Правління НБУ від 25 листопада 2015 р. № 816 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Інтергал-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 листопада 2015 р. № 210 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Інтеграл-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Інтергал-Банк».

Згідно ч,2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, постановлюючи рішення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки, в ПАТ «Інтеграл-Банк» розпочато процедуру ліквідації, законом передбачена спеціальна процедура повернення вкладів банківської установи, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому, і не вбачається законних підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми банківського вкладу з врахуванням відсотків, трьох процентів річних та пені, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів».

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 21.01.2016 р. №6-2001цс15.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.02.2016 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :