АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №666/274/15-ц Головуючий в І інстанції Полив'яний В.М. Провадження №22-ц/791/112/16 Доповідач: Воронцова Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоСтародубця М.П.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.,
секретар з участю адвокатаПрушинська О.В., Веріковської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Веріковської Тетяни Анатоліївни, яка діє від імені ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. В період шлюбу придбали автомобіль, який є об'єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними.

Автомобіль зареєстрований на відповідача і перебуває у його володінні, однак останній чинить їй перешкоди у користуванні ним. Враховуючи, що предмет спору є неподільною річчю, просила визнати автомобіль Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнути з ОСОБА_7 на її користь ? частину його вартості - 47 319грн. 50коп. і судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 через свого представника Веріковську Т.А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та невірне тлумачення норм матеріального права і порушення норм процесуального права просила його скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль було придбано у кредит і лише після сплати останнього платежу та виконання у повному обсязі 13.05.2014 року зобов'язання за кредитним договором, банк як заставодержатель, передав автомобіль у власність ОСОБА_7 вже після розірвання сторонами шлюбу. Крім того, суд виходив з того, що з моменту припинення шлюбних стосунків у травні 2011 року і до повного погашення кредиту у травні 2014 року відповідач здійснював платежі за рахунок особистих грошових коштів та позивач не довела, що до припинення шлюбних стосунків погашення кредиту здійснювалося за рахунок спільних грошових коштів подружжя, тобто не довела своє право на ? частину автомобіля та його вартості у сумі 47 319грн. 50коп.

Проте з такими висновками суду І інстанції, колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.1990 року по 1992 рік і з 28 липня 2006 року по 28 серпня 2012 року /а.с. 12,13/. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 46-48/.

02 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_9 було укладено договір «Автопакет», відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 16 866,34 доларів США для придбання автотранспортного засобу з терміном погашення до 03 жовтня 2014 року.

Відповідно до розділу 3 Договору, у забезпечення належного виконання боржником зобов'язань за основним договором, придбаний транспортний засіб було передано банку у заставу, а ОСОБА_6 виступила поручителем перед банком за належне виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором /а.с. 9-11/.

Згідно виписки по кредитному договору погашення кредиту було здійснено у період з 09.11.2007 року по 13.05.2014 року на суму 27 257,15 доларів США /а.с. 69-80/.

Колегія суддів погоджується з висновком суду І інстанції, про те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 припинили спільне проживання і ведення спільного господарства з травня 2011 року /а.с. 46-48/.

Відповідно до приписів норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини ст.ст.60,63,65,70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вони мають рівні права володіння, користування і розпорядження вказаним майном; розпорядження таким майном здійснюється за взаємною згодою подружжя; подружжя мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке не припиняє їх права на набуте у шлюбі майно; частини майна дружини і чоловіка у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними.

Згідно до роз'яснень, що містяться у п.п. 23,24,30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори, між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і це не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Автомобіль Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбано подружжям ОСОБА_7 у період шлюбу за рахунок отриманого від ВАТ КБ «Надра» кредиту та 10% від ціни авто власних коштів (п. 1.1.2,3.1.2) і зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_7

З огляду на зазначене, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, який ними набуто у власність 03.10.2007 року, однак не після сплати кредиту у повному обсязі вже після розірвання шлюбу - 13.05.2014 року, як-то дійшов висновку суд І інстанції.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду І інстанції про те, що позивачка не надала доказів, що грошові кошти на погашення кредиту під час спільного проживання подружжя однією сім'єю до травня 2011 року належали подружжю, а не були особистими коштами відповідача, оскільки він спростовується довідками УМВС України в Херсонській області про отримання позивачкою у 2009-2010 роках заробітної плати та вихідної допомоги, поясненнями свідка ОСОБА_10 - матері позивачки про те, що остання є її єдиною донькою, сім'ї якої вона допомагала постійно грошовими коштами, оскільки мала одночасно пристойну пенсію і заробітну плату, та допомагала грошовими коштами сплачувати щомісячні платежі за кредитом, який було взято для придбання автомобіля для їх сім'ї та в інтересах сім'ї, довідками про заробітну плату та пенсію ОСОБА_10 у період 2007 по 2012 роки /а.с. 131,134-136/.

Пояснення позивачки та свідка ОСОБА_10 про спрямування належних їм грошових коштів, зокрема і отриманих позивачкою як грошової допомоги при звільненні зі служби на дострокове погашення кредиту узгоджуються з інформацією з виписок по кредиту про внесення у період шлюбу сторін у справі - 27.04.2010 року і 14.03.2011 року замість місячного платежу у 320 доларів США і 270 доларів США - 1 775,60 доларів США і 1 973,57 доларів США /а.с. 73,74/.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що позивачка має право на отримання грошової компенсації ? частини грошових коштів, внесених подружжям на погашення кредиту у період перебування у шлюбі , ведення спільного господарства і проживання з листопада 2007 року до травня 2011 року: перший внесок за рахунок власних коштів - 1 874 доларів США і 16 576,17 доларів США - сплачених за кредитними зобов'язаннями у вказаний період, всього 18 450,17 доларів США. Загальна сума сплачених за автомобіль коштів становить 27 257,15доларів США. Частка сплачених у період спільного проживання грошових коштів становить 67,68% (18 450,17доларів х 100% : 27 257,15 доларів) і ? частина позивачки становить 33,84% від дійсної вартості автомобіля, визначеної відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи на час розгляду справи у суді - 57 045,71грн. (168 574,80грн. х 33,84% : 100).

Заперечення відповідача про те, що між ним та позивачкою при припиненні шлюбних відносин було досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя, і що автомобіль залишився йому як компенсація отриманих позивачкою меблів і техніки спростовуються фактичними обставинами справи і показами свідка ОСОБА_10 про те, що у період шлюбу сторін 2006-2012 років, позивачка отримала за місцем своєї роботи дві квартири, одну з яких приватизував на своє ім'я відповідач, і спір щодо якої триває по цей час, що сторонами не заперечується. ОСОБА_10 допомогла фінансово меблювати та придбати побутову техніку для обох квартир. У квартирі, якою заволодів відповідач залишилися також меблі та техніка.

Колегія суддів вважає за необхідне при вирішенні даного спору зазначити наступне: відповідач у заяві про заперечення позову не вказав індивідуальних ознак меблів та техніки, які, як він зазначив, залишив позивачці, та не скористався своїм правом пред'явлення позову (зустрічного) про включення до переліку майна, що підлягає поділу іншого майна, набутого подружжям у період шлюбу.

Посилання відповідача на те, що при визначенні середньо-ринкової вартості спірного автомобіля не було враховано те, що він декілька раз був у ДТП, що суттєво впливає на його вартість, підлягають відхиленню, оскільки колегія суддів призначаючи автотоварознавчу експертизу у даній справі для визначення ринкової вартості спірного автомобіля, зобов'язала відповідача надати для огляду транспортний засіб, виходячи з того, що автомобіль був відчужений відповідачем своїй сестрі, а не сторонній особі, і позивач та її представник пояснювали, що цей автомобіль перебуває у м. Херсоні і його експлуатує ОСОБА_7, який приїздив у судові засідання на ньому, проте відповідач не надав експерту транспортний засіб для огляду, пояснюючи, що він не є його власником наразі.

Крім того, позивач заперечує, що спірний автомобіль був у ДТП і мав пошкодження внаслідок ДТП. Надана довідка страховика у ксерокопії не є належним доказом. Однак , якщо такі факти і мали місце, то автомобіль був відновлений.

Колегія суддів також враховує, що відповідач не надав у порушення вимог ст..ст.10,60 ЦПК України доказів на підтвердження, що вартість відновлювального ремонту перевищує знос автомобіля та доказів на підтвердження його дійсної вартості, обмежуючись лише запереченням доказів, наданих позивачем.

Враховуючи, що відповідач не сприяв суду у встановлені дійсної вартості спірного автомобіля та не надав доказів на її підтвердження, слід виходити з доказу, на підтвердження його вартості - експертного висновку №533 від 15.12.2015 року /а.с. 187-190/.

Вимоги ОСОБА_6 про визнання автомобіля об'єктом спільної сумісної власності подружжя підлягають відхиленню, оскільки враховуючи, що він придбаний подружжям у період шлюбу, цей факт презюмується, однак з 12.09.2014 року його власником є ОСОБА_11 /а.с. 85/.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Веріковської Тетяни Анатоліївни, яка діє від імені ОСОБА_6, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію належної останній частки у вартості автомобіля в сумі 57 045грн. 71коп. та судові витрати у справі 1 463грн. (365грн. судового збору та 1 198грн. витрат на проведення експертизи).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М. П. Стародубець
Судді: Л. П. Воронцова П. Я. Ігнатенко