АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1119/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Манько М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПальонного В. С.
суддівКарпенко О. В., Нерушак Л. В.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Міністерства інфраструктури України про визнання протизаконними дій і стягнення компенсації, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ДП «Одеська залізниця» та Міністерства інфраструктури України, про визнання протизаконними дій і стягнення компенсації.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що з 28 серпня 1957 року по 25 червня 2012 року працював у локомотивному депо станції імені Т.Шевченка Одеської залізниці. Через деякий час після звільнення, звернувшись до місцевого відомчого архіву станції для ознайомлення зі своєю особовою справою, виявив, що вона в архіві відсутня, а зберігається лише особова картка форми Т-2.

Вважає, що в архіві має зберігатися його особова справа, а не особова картка форми Т-2 чи кадрова папка, відсутність його особової справи на підприємстві, де він працював тривалий час, порушує його право на доступ до інформації, а саме до відомостей про його трудову діяльність на підприємстві.

Неодноразово звертаючись до ДП «Одеська залізниця», Міністерства інфраструктури України щодо втрати його особової справи, отримував лише формальні відписки.

Вважає, що такими діями відповідачів йому завдана моральна шкода, наслідком якої є пригнічений стан, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, неможливістю продовження активного громадського життя. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінив в 75000 грн.

Уточнивши позовні вимоги, просив визнати дії відповідачів Одеської залізниці, «Укрзалізниці» та Міністерства інфраструктури України відносно нього протизаконними, стягнути з відповідачів у відшкодування завданої йому моральної шкоди 75000 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 08 грудня 2015 року до участі у розгляді справи в якості співвідповідача залучено Державну адміністрацію залізничного транспорту «Укрзалізниця».

Ухвалою суду від 18 січня 2016 року замінено первісних відповідачів: Державну адміністрацію залізничного транспорту «Укрзалізниця», Державне підприємство «Одеська залізниця» належним відповідачем Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (ПАТ «Укрзалізниця»).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6, який підтримав апеляційну скаргу, представника ПАТ «Українська залізниця», який заперечував проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач з 28 серпня 1957 року по 25 червня 2012 року працював в локомотивному депо станції ім. Т. Шевченка Одеської залізниці на посадах помічника машиніста паровоза, машиніста паровоза, помічника машиніста тепловоза, машиніста тепловоза, інженера-технолога малого періодичного ремонту тепловозів, дизель-поїздів, інженера-технолога технічного відділу, інженера по охороні праці і техніки безпеки технічного відділу, головного технолога, інженера-технолога 1 категорії, 25 червня 2012 року звільнений з роботи за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію за віком.

Звернувшись до суду за захистом своїм прав, позивач посилався на те, що всупереч вимогам наказу Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20 липня 1998 року № 41, яким затверджено «Перелік типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ і організацій, із зазначенням строків зберігання документів» та наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, яким затверджено такий же перелік, на підприємстві, де він працював, на нього не була заведена особова справа, з якої він міг би отримати детальну інформацію про свою роботу.

Перевіривши обставини, на які посилався позивач в підтвердження своїх вимог, суд встановив, що на час звільнення ОСОБА_6 з роботи на залізничному транспорті України діяли Інструкція по веденню та обліку особових справ керівних працівників залізничного транспорту України і обліку кадрів на підприємствах та структурних підрозділах галузі, затверджена наказом Укрзалізниці від 13 листопада 2001 року № 613-Ц, яка є чинною і на даний час, та Наказ Міністра транспорту України - Генерального директора Укрзалізниці від 4 липня 2002 року № 340-Ц, яким затверджено номенклатуру посад керівних працівників залізничного транспорту.

Вказаною інструкцією були визначені працівники Укрзалізниці, які підлягають персональному обліку та заборонено ведення персонального обліку на працівників, що не входять до номенклатури Генерального директора Укрзалізниці, а наказом - затверджено номенклатуру посад Генерального директора Укрзалізниці.

Посади, на яких працював позивач, не входять до номенклатури Генерального директора Укрзалізниці, а тому підстав для заведення особової справи на нього немає.

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги були предметом судового дослідження і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Міністерства інфраструктури України, про визнання протизаконними дій та стягнення компенсації залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :