Ухвала

іменем україни

02 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Фаловської І.М., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку, поділ майна подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року до 12 вересня 2013 року. Під час шлюбу сторони проживали у подарованому ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1, який належав відповідачу. Разом з тим, вартість вказаного будинку істотно збільшилась за час спільного проживання подружжя, а тому є спільною сумісною власністю останніх.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в ідеальній частці без розподілу в натуральних долях. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що розмір витрачених коштів на здійснення поліпшень у житловому будинку хоча і є значними, однак не є такими, що істотно збільшили його ціну, а тому підстави для визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя відсутні.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року, який розірвано рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2013 року .

16 вересня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 квітня 2014 року дійсна вартість домоволодіння АДРЕСА_1 на час проведення дослідження становить 251 465 грн. (а. с. 39-46). Вартість ремонтно-будівельних робіт виконаних за час спільного проживання подружжя становить 45 703 грн.

Висновком додаткової будівельно-технічної експертизи від 23 листопада 2015 року визначено, що до поліпшень, які призвели до збільшення вартості будинку віднесено заміну вікон дерев'яних на пластикові на суму 3 321 грн., улаштування підвісної стелі з гіпсокартонних листів у кімнаті на суму 1 989 грн., обклеювання стін шпалерами у розмірі 4 480 грн., улаштування водопроводу та каналізації у розмірі 12 731 грн., улаштування опалення на суму 18 419 грн., улаштування газопостачання у розмірі 4 605 грн. (а. с. 174-179).

Указаним висновком також встановлено, що станом на дату укладання договору дарування вартість спірного нерухомого майна складала 206 435 грн., а станом на дату проведення дослідження складає 251 016 грн., таким чином вартість нерухомого майна за період з 16 вересня 2003 року по 14 квітня 2014 року збільшилася на 44 581 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що розмір витрачених сумісних коштів подружжя на здійснення поліпшень у житловому будинку хоча і є значними, однак не є такими, що істотно збільшили його ціну, а тому підстави для визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя відсутні.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська

М.Є. Червинська