Справа № 347/2361/13-ц
Провадження № 22-ц/779/310/2016
Головуючий у 1 інстанції Турянський І.Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3, ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та судових витрат, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду від 13 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_3 не виконує зобовязань, взятих на себе за умовами кредитного договору - суму кредиту, нараховані проценти за користування кредитними коштами у встановлені договором строки не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість. Просив стягнути в солідарному порядку з боржника ОСОБА_3 та його поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Косівського районного суду від 13 листопада 2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та судових витрат відмовлено.

На дане рішення представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вважає, що звернувся в суд з позовом в межах строків позовної давності, оскільки в п. 6.7 укладеного кредитного договору, сторони в письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності до 5 років, та досягли згоди, що строк дії договору припиняється в момент виконання зобовязань сторонами.

Крім того, суд не врахував той факт, що мало місце переривання строку позовної давності, адже 03.03.2009 року Косівським районним судом було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, на думку апелянта, строк позовної давності в 5 років закінчувався 03.03.2014, в той час, як з позовом банк звернувся у вересні 2013 року.

З цих підстав рішення суду першої інстанції просив скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити, стягнувши з відповідачів заборгованість за кредитним договором.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги апеляційної скарги підтримала, уточнивши суми заборгованості з врахуванням сум, які вже були стягнуті рішенням Косівського районного суду від 03.03.2009 року; подала відповідну довідку.

Представник ОСОБА_3, ОСОБА_4- ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги визнав частково. Визнає, що боржник ОСОБА_3 дійсно має заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Що стосується пені, то вказує на річний строк давності, що слід застосувати при її стягненні. У вимогах до ОСОБА_4 просить відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що 25.01.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №008/07/к, згідно з яким позичальник ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 6000 доларів США, терміном повернення до 24.01.2010 року, та погодженим сторонами графіком погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобовязання позичальником за даним кредитним договором 25.01.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4І, та ОСОБА_6 було укладено договори поруки, згідно з якими поручителі зобовязувалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за даним кредитним договором.

Як встановив суд першої інстанції, і зазначеного не заперечують представники сторін, зобовязання за кредитним договором належним чином ним не виконувалися, у звязку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» здійснював нарахування відсотків відповідно до умов зазначеного договору. І саме несвоєчасне виконання зобовязань позичальником спонукало кредитора заявити вимогу про дострокове повернення боргу, відсотків по кредиту, виходячи з положень ст. ст.610, 611, 625 ЦК України.

Рішенням Косівського районного суду від 03.03.2009 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_3 26469,55 грн. заборгованості по кредитному договору №008/07К від 25.01.2007 року, та судові витрати. Рішенням суду стягнута заборгованість станом на 10.12.2008 року.

При цьому в процесі апеляційного розгляду представник банку підтвердила, що сума заборгованості, стягнута за рішенням суду складалася з 3208, 87 доларів США заборгованості за кредитом; 41,01 доларів США заборгованості за процентами та 109,20 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, у звязку з чим заявлена на даний час сума підлягає зменшенню ( з врахуванням вже стягнутих за рішенням суду сум).

Судом також встановлено, що на підставі виконавчого листа №2-266 від 08.04.2007 року державним виконавцем 14.05.2009 року було відкрито виконавче провадження.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Аналогічні положення закріплені в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Так, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, ухвалення судом рішення, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від обовязку виконання ним грошового зобов'язання, як і не позбавляє кредитора права на отримання сум від боржника сум, передбачених законом та умовами кредитного договору, сплата яких обумовлювалася у пізніші терміни.

Зазначеного суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував.

В засіданні апеляційного суду представник позивача надав довідку з розрахунком заборгованості, в якій вказав, що за період з 10.12.2008 року по 11.07.2013 року заборгованість складає 3087,76 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2509,33 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. При цьому представником позивача вказана сума розрахунку заборгованості з еквівалентом гривні до курсу долара 7.99 відповідно до розпорядження НБУ від 11.07.2013 року. Таким чином, загальна сума боргу становить 5596.89 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 44719,15 грн.

Згідно зі ст. 256 ЦК України особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік.

Враховуючи, що нарахування пені почалось 11 грудня 2008 року, а позивач звернувся з позовом до суду лише у серпні 2013 року, то встановлений ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України річний строк позовної давності для стягнення пені, що нарахована за період до серпня 2012 року сплив, що відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови в позові в цій частині.

Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення заборгованості з боржника та його поручителів, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як розяснив у п. 24 постанови N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Зважаючи на те, що в 2008 році позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, шляхом предявлення позову до боржника ОСОБА_3, то строк предявлення вимоги до поручителів, обчислювався саме з моменту застосування права на повернення кредиту достроково, і виходячи з вимог ч.4 ст. 559 ЦК України вимоги про солідарне стягнення заборгованості не підлягають до задоволення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, не застосовані норми матеріального права, що підлягали застосуванню, а тому оскаржуване рішення підлягає до скасування, з ухваленням нового рішення у справі.

На підставі наведеного та ст.ст. 526, 527, 559, 256, 258 ЦК України, керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 13 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 11.07.2013 року за кредитним договором №008/07/к від 25.01.2007 року в сумі 4833.43 доларів США, що еквівалентно 38619.11 грн. згідно офіційного курсу НБУ України ( станом на 11.07.2013 року - 7.99 грн. за 1 долар США), з яких: заборгованість по процентах за користування кредитом - 3087.76 доларів США, що еквівалентно 24671.20грн. згідно офіційного курсу НБУ України та пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 1745.67 доларів США, що еквівалентно 13947.90 грн. згідно офіційного курсу НБУ України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1073 грн. 32 коп. судових витрат.

В решті вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 відмовити.

В задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та судових витрат - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_7