І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2016 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі :
головуючого судді Рогозіна С.В.,
при секретарі Якимчук І.В.,
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь кошти в сумі 9 707,50 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначається, що 07 жовтня 2015 року ОСОБА_3 взяв у позику у ОСОБА_2 9 707,50 грн., що підтверджується розпискою. Відповідач дані кошти повинен був повернути до 31 жовтня 2015 року. Проте, на сьогоднішній день жодних коштів повернуто не було, а також не було вчинено жодних інших дій для врегулювання цього спору.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задоволити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав.
Суд, зі згоди представника позивача, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 позику в розмірі 9 707,50 грн. із строком повернення до 31 жовтня 2015 року.
На підтвердження укладення вказаного договору та отримання позики відповідач написав розписку.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав умов договору не повернув позивачу станом на 01 лютого 2016 року кошти в сумі 9 707,50 грн. Таким чином суд приходить до переконання, що відповідач прострочив виконання свого зобовязання з 01 листопада 2015 року.
Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Таким чином права ОСОБА_2 порушені невиконанням зобов'язання відповідачем ОСОБА_3, а тому підлягають судовому захисту, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем позивачем гроші в сумі 9 707,50 грн., став зобов'язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений розпискою строк.
Враховуючи вище наведене, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення, підлягає до стягнення з відповідача сума боргу в розмірі 9 707,50 грн.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Отже, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в сумі 551,20 грн.
На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 526, 530, 612, 1046, 1047, 1049 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 9707,50 (девять тисяч сімсот сім) гривень 50 копійок та судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551,20 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.В. Рогозін