Номер провадження: 22-ц/785/7192/16
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Журавльова О.Г.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2016 року про відмову у забезпеченні позовної заяви ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Істок-2001» про розірвання договору комісії та стягнення грошових коштів,

встановила:

22 серпня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Істок-2001» (далі - ТОВ «Істок-2001») про розірвання договору комісії №175/16-77 та стягнути з ТОВ «Істок-2001» на її користь 1 210 945,56 грн.

При зверненні до суду із вказаною позовною заявою позивач ОСОБА_3 надала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та активи ТОВ «Істок-2001».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даної ухвали суду, із постановленням нової - про задоволення її заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

При цьому апелянт ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій вона також просить суд звернути увагу на те, що нещодавно їй достеменно стало відомо, що ТОВ «Істок-2001» має намір реалізувати майно, яке було виключено із застави після сплати кредиту в АБ «Південний»,у зв'язку з чим вона вважає, що суд зобов'язаний накласти арешт на нерухоме майно та активи ТОВ «Істок-2001».

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявник ОСОБА_3 не надала суду доказів, яке саме майно та активи належать на праві власності відповідачеві ТОВ «Істок-2001», у зв'язку з чим, суд позбавлений можливості встановити, чи співмірні види забезпечення позову заявленим позовним вимогам, оскільки вартість усього майна та активів, яке може належати відповідачеві, може значно перевищувати розмір позовних вимог.

З таким висновком судку повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, у відповідності до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.3 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України в п. 4 постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, яке саме майно та активи належать на праві власності відповідачеві ТОВ «Істок-2001», у зв'язку з чим суд дійсно позбавлений можливості встановити чи співмірні види забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що ТОВ «Істок-2001» на даний час має намір реалізувати майно, яке було виключено із застави після сплати кредиту в АБ «Південний», не спростовують висновків суду про недостатність підстав для накладення арешту на нерухоме майно та активи ТОВ «Істок-2001».

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеса від 23 серпня 2016 року про відмову в забезпеченні позовної заяви залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

О.Г. Журавльов