Справа № 573/592/16-ц
Номер провадження 2/573/261/16
12 травня 2016 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді Терещенко О. І.,
з участю секретаря Кислої Ю.М.,
розглянув заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський РС УДМС України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
30 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, в якому з 02 грудня 2005 року зареєстрований її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною вище адресою останній проживав до червня 2013 року, з цього часу місце знаходження ОСОБА_2 не відоме, за місцем реєстрації відповідач майже 3 роки не зявляється. Реєстрація у будинку порушує права ОСОБА_1, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому позивач звернулась з даним позовом до суду.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не зявились, остання надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України.
Представник 3-ї особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області у судове засідання не з'явився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце проведення судового засідання.
Повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, реєстраційним посвідченням та витягом про реєстрації права власності на нерухоме майно (а.с. 5-7).
02 грудня 2005 року за вище вказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_2, що підтверджується відповідним записом з домової книги та довідкою завідувача Білопільського РС УДМС України в Сумській області (а.с. 8-9,15).
Як зазначила позивач у позові, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є її рідним сином.
З довідки депутата Жовтневої селищної ради Білопільського району по виборчому округу №7 від 24 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично не проживає за вказаною адресою з червня 2013 року (а.с. 10).
Реєстрація ОСОБА_2 у будинку позивача порушує права останньої, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).
У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що за членом сім'ї власника житлового приміщення у разі його відсутності зберігається право користування цим приміщенням на протязі одного року. Тільки у разі відсутності члена сім'ї у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою
Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідач ОСОБА_2 не є власником квартири, яка належить на праві власності позивачу, в ній не проживає з червня 2013 року.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад 2 роки 10 місяців, а тому ОСОБА_2 необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: смт. Жовтневе, вул. Молодіжна, 13/2, Білопільського району, Сумської області.
Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення на користь позивача судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. за сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 316, 317, 329, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 60, 88, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою №2 в будинку №13 по вулиці Молодіжній в селищі Жовтневе Білопільського району Сумської області.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. на користь ОСОБА_1.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Білопільського районного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя