У Х В А Л А

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради, про витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті свого діда − ОСОБА_6, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, він успадкував квартиру АДРЕСА_1. Його дядько, ОСОБА_4, та дружина дядька, ОСОБА_5, є власниками квартири № 33 у тому ж будинку.

Посилаючись на те, що відповідачі самовільно зайняли його квартиру та заклали вхідні двері, приєднавши її до своєї квартири, позивач просив витребувати у відповідачів на його користь квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Витребувано у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, яка є житловою кімнатою у квартирі № 33 в цьому ж будинку. Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із зазначеної квартири. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідачі приєднали квартиру, яка належить позивачеві, до своєї квартири, протиправно позбавивши останнього права власності на належне йому майно. При цьому преюдиційним рішенням встановлено незаконність переобладнання двох квартир в одну.

Проте повністю з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, спадкоємцем після смерті якого за заповітом є ОСОБА_3, позивач. Спадкове майно після смерті ОСОБА_6 складається, зокрема, із квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 та його дружина − ОСОБА_5 − є власниками квартири № 33 у тому самому будинку.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2004 року, що набрало законної сили, ОСОБА_4 зобов'язано усунути ОСОБА_6 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 та провести за власні кошти переобладнання вказаної квартири в ізольоване жиле приміщення, придатне для проживання, повернувши її в попередній стан. Вказане рішення не виконано.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самовільно зайняли його квартиру та заклали вхідні двері, переобладнавши та приєднавши її до своєї квартири та не виконали рішення суду щодо передачі спірної квартири його діду − спадкодавцю з приведенням квартири до попереднього стану за свій рахунок.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У п. 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Згідно з ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Суди дійшли передчасного висновку про задоволення позову, оскільки у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірили та не встановили, чи є спірна квартира на час ухвалення рішення суду індивідуально визначеним, ізольованим помешканням з усіма обов'язковими ознаками квартири, зокрема кухні, санвузлом, комунікаціями та іншим.

Також суди не врахували того, що преюдиційним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2012 року, що набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та усунення перешкод у користуванні квартирою встановлено, що фактично існує лише квартира АДРЕСА_2, а квартири № 34 на даний час не існує, а також вказано, що житлова кімната (квартира № 34) не має таких обов'язкових ознак квартири, як кухня, передпокій, санвузли, комунікації тощо. З наведених підстав у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Отже, суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Попович