Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/1636/15-ц Головуючий у 1-й інст. Михалюк О. П.
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, визнання іпотекодавцем, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим згодом позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, визнання іпотекодавцем. В обґрунтування позову посилалась на те, що 14.05.2008 року вона підписала на ім'я ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність на продаж належного їй будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Цією довіреністю вона надала для неї конкретні, перелічені в довіреності, повноваження, а саме: бути її представником в усіх без винятку установах, організаціях та підприємствах, в тому числі в органах нотаріату, з питань, пов'язаних з продажем в установленому законом порядку належних їй житлового будинку та земельної ділянки номер АДРЕСА_1. Для чого уповноважила її: укласти договір купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки по ціні та на умовах, які їй відомі, провести розрахунок по укладеному договору, одержувати документи від усіх осіб, установ та організацій, представляти необхідні документи, довідки, подавати заяви, в тому числі про її сімейний стан та статус належного їй нерухомого майна, розписуватися за неї, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з даною довіреністю. При цьому вона повідомила для ОСОБА_2 умови та ціну, на яких вона згодна укласти договір, а саме: ціна - 300 000 грн., умови розрахунку - попередня оплата, отримання грошей за продане майно - нею особисто. 14.05.2008 року ОСОБА_2, діючи з перевищенням повноважень, наданих їй довіреністю від 14.05.2008 року, а також за зловмисною домовленістю з покупцем ОСОБА_3 уклала з останнім договір купівлі-продажу належного їй будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 за ціною 250 000 грн. на таких умовах: продаж вчинено в кредит з відстроченням розрахунку до 16.05.2008 року; гроші покупець сплачує представнику, тобто ОСОБА_2 Однак, вона не уповноважувала ОСОБА_2 на продаж нерухомого майна на умовах кредиту (з відстроченням розрахунку) та на отримання нею коштів за нерухоме майно за договором купівлі-продажу. Вважає, що договір купівлі-продажу від 14.05.2008 року укладений з перевищенням повноважень представником та всупереч її інтересам. 14.05.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передав будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 в іпотеку банку, а 21.05.2008 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на даний будинок. 07.12.2008 року ОСОБА_2, діючи за довіреністю від імені ОСОБА_3 уклала попередній договір купівлі-продажу вказаного будинку, власником якого вже був ОСОБА_3, який з нею не розрахувався ще по договору від 14.05.2008 року. За рішенням суду цей договір був розірваний. Тому, ОСОБА_2, за змовою з ОСОБА_3, який виступав другою стороною (покупцем) по відношенню до неї за договором купівлі-продажу від 14.05.2008 року, одночасно представляла і його інтереси за довіреністю. Зазначає, що не вчиняла жодних дій, які б свідчили про схвалення та прийняття до виконання договору купівлі-продажу від 14.05.2008 року. Враховуючи вищевикладене, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1, посвідчений 14.05.2008 року приватним нотаріусом Присяжнюком В.О., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за НОМЕР_2, а в Державному реєстрі правочинів за НОМЕР_3, як такий, що укладений представником з перевищенням повноважень та внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною; скасувати державну реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_3 в Новоград-Волинському БТІ за №714 в книзі 8п від 21.05.2008 року на будинок АДРЕСА_1, набутого за недійсним правочином; визнати її іпотекодавцем за договором іпотеки від 14.05.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та ухвалити в цій частині нове, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу.

Судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації та визнання іпотекодавцем не оскаржується, тому на предмет законності та обґрунтованості судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно із ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Із змісту вказаних положень ЦК України випливає, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, довіреністю 14 травня 2008 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх без винятку установах, організаціях та підприємствах, в тому числі в органах нотаріату з питань, пов'язаних з продажею в установленому законом порядку належних їй житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1, для чого уповноважила її укласти договір купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки по ціні та на умовах, її відомих, провести розрахунок по укладеному договору, одержувати документи від усіх осіб, установ та організацій, представляти необхідні документи, довідки, подавати заяви, в тому числі про її сімейний стан та статус належного їй нерухомого майна, розписуватися за неї, виконувати всі інші дії, пов'язані з даною довіреністю.

14 травня 2008 року довіреність посвідчена приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Житомирської області Присяжнюком В.О., підписана ОСОБА_1, та зареєстрована в реєстрі за НОМЕР_4.

На підставі вказаної довіреності 14.05.2008 року ОСОБА_2 (представник продавця) від імені ОСОБА_1 (продавець) уклала з ОСОБА_3 (покупець) договір купівлі - продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняв у власність (купив) житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0,0714 га АДРЕСА_1.

Згідно п.2 договору купівлі-продажу від 14.05.2014 року, продаж вчинено в кредит за суму 250 000 грн., які покупець сплатить представнику продавця до 16.05.2008 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких обмежень повноважень представника за вказаною довіреністю, в тому числі щодо ціни (мінімальної чи максимальної) продажу будинку та земельної ділянки, умов розрахунку, хто буде отримувати кошти за продане майно, судом не встановлено і у ній про це не зазначено. Положення довіреності в частині уповноваження ОСОБА_2 укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по ціні та на умовах її відомих, не є обмеженнями повноважень представника, так як вони не конкретизовані (щодо ціни, умов продажу, отримання коштів, тощо). Також не найшли свого підтвердження посилання позивачки на те, що мала місце зловмисна домовленість представника однієї сторони з іншою стороною, тобто ОСОБА_2 із ОСОБА_3

Такі висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не проведено розрахунок за договором купівлі-продажу, оскільки на дану підставу посилалась ОСОБА_1 в обгрунтування зустрічного позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку і визнання договору іпотеки недійсним, який був залишений без задоволення рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2011 року, залишеним без змін в цій частині рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2012 року. Крім того, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з окремим позовом про стягнення заборгованості за невиконане зобов'язання по договору купівлі-продажу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування ухваленого судом першої інстанції рішення, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді