Єдиний унікальний номер 725/6127/15-ц
Номер провадження 2/725/1348/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Слободян В.О.

за участю

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Укрвторресурс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що будинок №14 по вул. Гагаріна м.Чернівці є комунальною власністю територіальної громади та перебував на балансі КЖРЕП №12.

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №300/10 від 25.06.2013 року ТОВ «Торговий Дім «Укрвторресурс» визнано переможцем конкурсу з виконання робіт з утримання житлових будинків, споруд, нежитлових будівель і прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади м.Чернівці, які знаходиться на балансі КЖРЕП №12 та передбачено, що позивач є правонаступником зобовязань по дебіторській заборгованості КЖРЕП №12.

ОСОБА_2 є власницею квартири №4 будинку №14, що по вул.Ю.Гагаріна м.Чернівці, зареєстрована та проживає у вказаному приміщенні разом із своїм сином.

Також зазначив, що відповідач, починаючи з 01 липня 2005 року по 01 липня 2015 року належним чином не сплачує за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого допустила заборгованість у сумі 2962 грн. 14 коп.

Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь ТОВ «Торговий Дім «Укрвторресурс» заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг, що виникла за період з 01 липня 2005 року по 01 липня 2015 року в сумі 2962 грн. 14 коп., 1655 грн. 72 коп. інфляційних втрат та 214 грн. 07 коп. 3% річних, а всього 4831 грн. 93коп. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила, що позивач періодично частково здійснювала погашення заборгованості, тому термін позовної давності було перервано. Також вказувала на те, що відповідачем акт-претензія з приводу ненадання чи неякісного надання послуг не складався. Просила позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Пояснила, що вона дійсно періодично оплачувала послуги, які їй надавались. Вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, на застосуванні якої вона наполягає. Просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що будинок №14, що по вул. Гагаріна м.Чернівці є комунальною власністю територіальної громади м.Чернівці та перебуває на балансі ТОВ «ТД Укрвторресурс», що підтверджується довідкою від 31.10.2015 року (а.с.15).

У квартирі №4 вказаного будинку зареєстрована та проживає відповідач ОСОБА_2, яка є її власницею з 30.05.2006 року.

Підстави, порядок та умови надання житлово-комунальних послуг, їх оплати визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року.

Статтею 19 Закону визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов'язку споживача житлово-комунальних послуг укласти договір з виконавцем послуг, що передбачений п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідає обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів її власників.

Положеннями ст.323 ЦК України визначено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, наданих на запит суду від 03.02.2016 року, ОСОБА_2 набула у власність квартиру №4, що по вул.Гагаріна,14 м. Чернівці на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2006 року.

Разом із тим, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості з відповідача за період з 01 липня 2005 року, що є необґрунтованим, оскільки остання у період з 01.07.2005 року по 30.05.2006 року включно не була власником зазначеного майна та не проживала у квартирі №4, що по вул. Гагаріна, 14 м. Чернівці.

З дослідженого у судовому засіданні розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.06.2006 року наявна заборгованість у розмірі 32 грн. 37 коп. (а.с.13), а отже позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 3 статті 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги, передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Враховуючи наведені положення Закону суд приймає до уваги, що Верховним Судом України висловлено правову позицію у справі № 6-59цс13 (постанова від 30 жовтня 2013 року), згідно з якою, споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

Таким чином, відсутність укладеного договору між сторонами не свідчить про відсутність договірних відносин між ними та не є підставою для відмови в позові.

З наданих відповідачем пояснень видно, що остання з позовними вимогами не погоджується та вважає, що позивач фактично надавав їй послуги лише з вивозу сміття, які вона оплачувала.

Відповідно до ст. 20 Закону, споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 18 Закону визначено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Позивач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення предявленої претензії.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, в порушення зазначених вимог Закону, ОСОБА_2 акт-претензію не складала та не зверталась до виконавця з вимогою про здійснення перерахунку платежів на підставі акту.

Натомість матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 надавалися житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними актами та нарядами, які наявні в матеріалах справи.

З дослідженого у судовому засіданні розрахунку заборгованості, судом встановлено, що за період з 01.06.2006 року по 01.07.2015 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 2929 грн. 77 коп. (а.с.13-14). Даний розрахунок заборгованості в повній мірі відображає перелік наданих відповідачу житлово-комунальних послуг та застосовані при цьому тарифи, встановлені розпорядженням виконавчого органу Чернівецької міської ради.

Доводи відповідача з приводу невірного нарахування суми боргу з тих підстав, що з грудня 2014 року їй було призначено субсидію, що не було враховано позивачем, суд відхиляє, оскільки платежі по субсидії відображені у розрахунку, зокрема у колонці №4.

Разом із тим, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності у спорі. Розглядаючи подану заяву, суд виходить із наступного.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Відповідно до ч. 1, ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Одночасно положеннями частин 1, 3 статті 264 ЦК України передбачено, що позовнадавність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що виконання грошового зобов'язання ОСОБА_2 визначено щомісячними платежами, погашення яких повинно відбуватися у наступному за звітним місяцем, тому право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як було встановлено судом та підтверджено наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, відповідач, починаючи з серпня 2009 року, періодично частково погашала наявну заборгованість. Зокрема, у серпні 2009 року відповідачем було сплачено 422 грн. 99 коп., в той час як за цей місяць їй було нараховано до сплати лише 42 грн. 05 коп., що безумовно свідчить про те, що остання здійснювала погашення існуючої заборгованості. Зазначена обставина відповідачем будь-якими доказами спростована не була.

Тому суд приходить до висновку, що термін позовної давності, починаючи з серпня 2006 року було перервано.

З огляду на наведене суд вважає, що заява про застосування позовної давності підлягає частковому задоволенню, а саме в частині застосування позовної давності до щомісячного платежу, нарахованого у червні 2006 року в сумі 10 грн. 67 коп., який повинен був бути погашений у липні 2006 року. В іншій частині заява про застосування позовної давності є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача 1655 грн. 72 коп. інфляційних втрат та 214 грн. 07 коп. 3% річних, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням, а тому на нього поширюється дія положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором та законом.

Отже, у разі відсутності оформлених договірних відносин, однак за наявності прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Зазначена позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, яка є обов'язковою для всіх судів.

На підставі наведеного та, враховуючи те, що судом було зменшено розмір заборгованості на 43 грн. 04 коп., а тому, згідно проведеного судом перерахунку, з відповідача підлягають стягненню: 1630 грн. 84 коп. інфляційних втрат та 209 грн. 16 коп. 3% річних.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ТД Укрвторресурс» обгрунтований та підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.8,10,11,88,209,212,214-215,224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Укрвторресурс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Укрвторресурс» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 2919 грн. 10 коп., 1630 грн. 84 коп. інфляційних втрат та 209 грн. 16 коп. 3% річних, а всього 4759 грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Укрвторресурс» судовий збір в сумі 1199 грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька