Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1450/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Київський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого - судді Самсонової О.А.,

при секретарі - Ворона Д.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на частину квартири № 105, що розташована за адресою: м.Полтава, вул.Курчатова, 13, та поділ обовязку за зобовязанням.

В первісному позові та заяві про уточнення позовних вимог посилалась на те, що між нею та відповідачем по справі 29 липня 2006 року було укладено шлюб, але сімейні відносини між сторонами склались ще в 2003 році, тобто за три роки до офіційної реєстрації шлюбу. Сторони проживали однією сімєю разом з донькою позивача від першого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вели спільне господарство. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. 23 квітня 2013 року Октябрським районним судом м. Полтави шлюб між сторонами розірвано. Ще до реєстрації шлюбу за рахунок кредитних коштів ними було придбано квартиру № 105, яка знаходиться в будинку №13 по вул.Курчатова у м.Полтаві. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 сторони фактично проживають в спірній квартирі з неповнолітніми доньками. Кошти по кредиту сплачувались за спільні кошти подружжя. Тому позивач просила суд визнати факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2003 року по 29 липня 2007 року та після розірвання шлюбу по теперішній час. Також просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину вказаної квартири, за ОСОБА_1 - на 2/3 частин вказаної квартири, обовязок сплатити третій особі ТОВ «Укрпромбанк» залишок заборгованості за кредитним договором № 56/06 від 14 липня 2006 року покласти на сторони в рівних частках.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про розподіл спільного сумісного майна подружжя. В позові посилався на те, що сторонами під час перебування в шлюбі 27 червня 2007 року на імя ОСОБА_1 було придбано легковий автомобіль марки BYD, модель F3 QCJ7 160A, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Зазначив, що автомобіль було придбано за рахунок кредитних коштів, на дату розгляду справи в суді кредит погашено в повному обсязі. Просив суд визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки BYD, модель F3 QCJ7 160A, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, залишивши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 05 травня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача за зустрічним позовом залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (т.1, а.с.126).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_6 уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини, просили позовні вимоги задовольнити. Проти зустрічного позову заперечили з посиланням на пропуск відповідачем встановленого законом строку позовної давності, який просили застосувати.

Відповідач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, зазначивши, що до реєстрації шлюбу сторони однією сімєю не проживали. В задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Після оголошеної судом перерви представник позивача ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про часта місце розгляду справи.

Відповідач за зустрічним позовом Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та треті особи ТОВ «Укрпромбанк», служба у справах дітей Київської районної в м. Полтаві ради до суду своїх представників не направили, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи.

Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не зявились.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 липня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (до шлюбу - ОСОБА_4) ОСОБА_8 зареєстрували шлюб (т.1, а.с.22-25).

Але ще до реєстрації шлюбу сторони почали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу, піклувались один про одного, виконували один відносно одного обовязки подружжя.

В той же час ОСОБА_3 до 30 березня 2004 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9.

Крім того, Сімейний кодекс України, який врегулював правові наслідки проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, набрав чинності 01 січня 2004 року.

Тому підстави для встановлення факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу до 31 березня 2004 року відсутні.

З наданих суду доказів не вдалося встановити час, протягом якого сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Але судом встановлено, що станом на 14 липня 2006 року сторони вже проживали однією сімєю. Зазначений факт підтвердили заслухані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14.

Посилання представника відповідача на неспроможність показань вказаних свідків суд до уваги не бере, оскільки хоча дані свідки не змогли пригадати з якого часу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, але підтвердили, що спільне проживання сторін розпочато до реєстрації шлюбу, та що під час такого проживання сторони придбали квартиру.

В повній мірі відповідають показанням свідків дані класного журналу 5-Г класу та алфавітної книги Полтавської загальноосвітньої школи №30, згідно яких місце проживання учениці ОСОБА_4 зазначено: пров.Космічний, 5, тобто за адресою, за якою проживав і відповідач ОСОБА_3

Доказів, що спростовували б наведене, відповідач та його представник суду не надали.

Тому суд вважає за необхідне частково задовольнити позовну вимогу позивача про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, а саме встановити факт проживання однією сімєю на день придбання квартири 14 липня 2006 року.

Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2006 року ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с.12).

Згідно кредитного договору від 14 липня 2006 року № 56/06, укладеного ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, банк надав позичальнику кредит в сумі 220685,00 грн. на придбання жилої нерухомості трьохкімнатної квартири (т.1, а.с.8-11).

Вказане зобовязання ОСОБА_3 забезпечено порукою ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) З.В.

14 липня 2006 року ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено також договір іпотеки. Згідно вказаного договору іпотекодавець (позичальник ОСОБА_3В.) надав в іпотеку іпотекодержателю (ТОВ «Український промисловий банк») нерухоме майно. Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру іпотек від 04.05.2016 року.

На час розгляду справи судом зобовязання ОСОБА_3. О.В. перед ТОВ «Укрпромбанк» не виконано, квартира перебуває в іпотеці банку.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Оскільки судом встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу на час придбання квартири за адресою: м.Полтава. АДРЕСА_3, вказана квартира на підставі ч.1 ст.74 СК України є обєктом спільної сумісної власності сторін.

Пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_2 про те, що для придбання квартири відповідачем використано його особисті кошти в сумі 31000 грн., наявними у справі доказами не підтверджені.

Також судом встановлено, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі 27 червня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбано автомобіль марки BYD, модель F3 QCJ7 160A, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (т.1, а.с.96-98).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Хоча згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС022497 титульним володільцем даного транспортного засобу є ОСОБА_1, в силу ч.1 ст.60 СК України автомобіль на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т.1, а.с.96).

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини 3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Позивачем та її представником не додано доказів того, що дочка сторін у справі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає саме з позивачем, чи одержує позивач аліменти на утримання дитини від відповідача, та що такий розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

З наведених підстав суд не вважає за можливе відступити від рівності часток подружжя в праві спільної власності на квартиру, та визначає розмір частки кожного із подружжя в праві спільної власності на квартиру та на автомобіль у розмірі 1/2 частини.

Суд не бере до уваги посилання позивача та її представника на пропуск відповідачем строку позовної давності при зверненні до суду з зустрічним позовом про поділ майна (автомобіля).

При цьому суд виходить з положень ч.2 ст.72 СК України, яка передбачає, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Аналогічну норму містить і Цивільний кодекс України, стаття 261 якого передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що після розірвання шлюбу автомобіль BYD, державний номерний знак НОМЕР_1, перебував у користуванні відповідача, позивач вимог про його повернення або розподіл не заявляла, суд вважає, що перебіг позовної давності для предявлення даної вимоги для відповідача розпочався з дня звернення позивача до суду з позовом про поділ майна.

Таким чином суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/2 частину спільного майна квартири та автомобіля.

При цьому суд враховує, що для придбання спірної квартири відповідачем ОСОБА_3 використані кредитні кошти, а на даний час зобовязання за кредитним договором ним в повному обсязі не виконані. Докази, які б свідчили про розмір заборгованості відповідача за кредитним договором на день розгляду справи, суду надані не були.

Тому суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

01 липня 2010 року право вимоги за кредитним договором від 14 липня 2006 року №56/06 від ТОВ «Укрпромбанк» перейшло до АТ «Дельта Банк».

Відповідно до ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згода кредитора АТ «Дельта Банк» на переведення частини боргу за вказаним кредитним договором на ОСОБА_1 відсутня.

Позовні вимоги про переведення на неї частини боргу за кредитним договором ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк» не предявляла.

Тому в задоволенні вимог про переведення на ОСОБА_1 частини боргу за кредитним договором необхідно відмовити, врахувавши боргові зобовязання відповідача при визначенні часток співвласників у праві спільної власності.

Також суд бере до уваги, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_3 Тому в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб необхідно відмовити.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 05 травня 2013 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (т.1, а.с.29).

Докази на підтвердження факту спільного проживання однією сімєю після розірвання шлюбу сторони суду не надали.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 27 жовтня 2010 року №05-06/787, з якого вбачається, що з приводу не допуску дитини до квартири між сторонами уже в той період існував спір.

Службі у справах дітей ОСОБА_3 пояснював, що змінив замки у квартирі після того, як з квартири зникли горілка та гроші, а також, що він пропонував ОСОБА_1 повернутися додому, але отримав негативну відповідь (т.1, а.с.64).

Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання з відповідачем однією сімєю після 23 квітня 2013 року необхідно відмовити.

Таким чином позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати підлягають відшкодуванню сторонам пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 станом на 14 липня 2006 року.

Поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4, залишивши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки BYD, модель F3 QCJ7 160A, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, залишивши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1654 грн. 63 коп. на відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 551 грн. 20 коп. на відшкодування понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але відсутні в судовому засіданні, - в 10-денний термін з дня одержання його копії.

Головуючий О.А.Самсонова

10.11.2016