Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/18/16-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 46 Доповідач Косигіна Л. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Микитюк О.Ю.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Лопатицької сільської ради Житомирської області про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, на підставі ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 386, 291 ЦК України, просив захистити його право власності та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком № 19 по вул. Польовій і с. Лопатичі Олевського району Житомирської області. В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником вказаного будинку, у якому, крім нього, зареєстровані:

- ОСОБА_7 син;

- ОСОБА_3 колишня невістка;

- ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 онук;

- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 онука;

- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка ОСОБА_3;

- ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_3;

Проте, у будинку разом з ним проживає тільки син ОСОБА_7, який 23.07.2010 року розлучився з ОСОБА_3 Однак, ще до розлучення, 18.09.2008 року невістка разом з онуками ОСОБА_2 і ОСОБА_4 добровільно виїхала з будинку та оселилася в с. Камянка, провулок Набережний, 1, Олевського району Житомирської області, де проживає до цього часу. Незважаючи на те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 народилися в с. Камянка, відповідачка зареєстрували їх в с. Лопатичі, про що він дізнався нещодавно при укладенні договору дарування.

Оскільки відповідачка з дітьми більше семи років не проживає у його будинку, не сплачує комунальні послуги, не здійснює інших витрат по утриманню житла, просив позов задовольнити.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначив, що суд не звернув увагу на норми ч. 1 ст. 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, відповідно до яких власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також, суд не врахував, що норми ч. 2 ст. 405 ЦК України не застосовуються до даних правовідносин, оскільки відповідачі не є членами його сім'ї. Вважає, що в судовому засіданні було доведено, що ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми з 18.09.2008 року без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, будь-яке майно, що їй належить, у будинку відсутнє. ОСОБА_2 з 18.09.2008 року у спірному житлі проживає періодично. Відповідачі не сплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку. За таких обставин, вважає, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Таку ж норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був власником будинку № 19 по вул. Польовій в с. Лопатичі, Олевського району Житомирської області, загальною площею 63, 6 кв.м., житловою 27,4 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Олевським районним управлінням юстиції 25.12.2015 року (а.с. 6, 7, 10).

У вказаному будинку, крім позивача, зареєстровані (а.с. 11).:

- ОСОБА_7 син;

- ОСОБА_3 колишня невістка;

- ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 онук;

- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 онука;

- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка ОСОБА_3;

- ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_3

Позивач в суді першої інстанції підтвердив, що син разом із невісткою, а у подальшому і онуки, проживали та були зареєстровані у його будинку за його згодою. Також, сторонами не заперечувалося, що внаслідок погіршення стосунків між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_3, остання разом з дітьми у вересня 2008 року переїхала жити в с. Камянка, до своєї матері, де разом з дітьми (окрім ОСОБА_1С.) проживає до цього часу.

Наведене підтверджується і довідкою Лопатицької сільської ради Олевського району Житомирської області № 3870 від 25.12.2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 не проживає на території Лопатицької сільради з 18.09.2008 року (а.с. 12).

З довідки Камянської сільської ради від 25.12.2015 року № 2099 вбачається, що ОСОБА_3 проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 (а.с. 13).

23.07.2010 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 124). Після розлучення ОСОБА_2 залишився жити з батьком у будинку ОСОБА_1, а ОСОБА_4 - з матір'ю.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач пояснив, що відповідач ОСОБА_2 (його онук) проживає у спірному будинку, проте іноді пропадає на неділю-дві. Де онук живе в цей час і чим займається, йому не відомо.

Допитані з цього приводу свідки ОСОБА_8 (сільській голова) та ОСОБА_7 (син позивача) підтвердили, що ОСОБА_2 постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 і с. Лопатичі, а його періодична відсутність обумовлена тимчасовими заробітками.

Відповідачка ОСОБА_3 в суді першої інстанції підтвердила, що у 2008 році вона виїхала зі спірного будинку, а у 2010 році розлучилася. Після розлучення син ОСОБА_9 залишився жити з батьком, та до цього часу постійно проживає у с. Лопатичі. Її діти: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 ніколи у вищевказаному будинку не проживали, та на підставі закону були зареєстровані за місцем її реєстрації (у спірному житлі).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт непроживання ОСОБА_2 у будинку № 19 по вул. Польовій в с. Лопатичі, Олевського району Житомирської області не знайшов свого підтвердження, а відтак вимоги про визнання його таким, що втратив право користування спірним житлом, є безпідставними.

Крім того, судом правильно зазначено, що хоча ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не проживають у даному житлі тривалий час, позивач набув право власності на будинок тільки 25.12.2015 року. З позовом він звернувся 22.01.2016 року. Відтак, визначений 405 ЦК України річний строк, протягом якого за відповідачами зберігається право користування житловим приміщенням, не вийшов. Тому, суд правильно відмовив у задоволенні позову відносно вищевказаних осіб.

Також, слід зазначити і про те, що 22.10.2016 року ОСОБА_1 подарував своїй дочці ОСОБА_10 житловий будинок № 19 по вул. Польовій в с. Лопатичі, Олевського району Житомирської області та земельну ділянку площею 0,25 га, для його обслуговування (а.с. 125-127).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді