Справа № 713/311/16-ц
Провадження №2/713/729/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Кириляк А.Ю., за участі секретаря Перепелиця Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вижницького районного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В позові вказував, що згідно кредитного договору № CVVWSK0103 від 11.02.2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК Україні, відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1, станом на 18.02.2016 року має заборгованість 28711,92 грн., яка складається з наступного: 41,65 грн. - заборгованість за кредитом; 7764,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20905,72 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № CVVWSK0103 від 11.02.2005 року в сумі 28 711,92 грн. та судовий збір на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та день розгляду справи. Від нього до суду надійшла заява в якій позов підтримує в повному обсязі і просить розглядати справу у його відсутність.

Відповідач та його представник в судове засідання не з»явилися. В адресованій суду заяві позов не визнали та вказував на те, що кошти на погашення заборгованості по кредитному договору з 2006 року не вносив, просили відмовити в позові застосувавши строки позовної давності про що подали свої письмові заперечення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 ,11.02.2005 року уклали кредитний договір за № CVVWSK0103 .

Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 10000 гривень на термін до 09.02.2007 p., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 10000 гривень.

В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1, станом на 18.02.2016 року має заборгованість 28711,92 грн., яка складається з наступного: 41,65 грн. - заборгованість за кредитом; 7764,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20905,72 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що вони мають право на стягнення з боржника заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 21.01.2011 року по 21.01.2016 року в межах строку позовної давності, встановленому ст.257 ЦК України, у сумі 46121,50 грн.

Також вважає, що датою 22.01.2009 року у договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором та припинення зобовязання в цілому. Зазначений договір не є розірваним чи припиненим.

Однак посилання позивача на те, що дані правовідносини між сторонами не припинилися і тривають до повного погашення відповідачем кредиту, суд вважає безпідставним, оскільки це суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, згідно з якими строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно умов кредитного договору №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року банк надає позичальнику кредит на строк 24 місяці з 24.01.2007 року по 22.01.2009 року, тобто строк повернення кредиту визначено 22.01.2009 року.

Також судом встановлено та вбачається з вищевказаного розрахунку заборгованості, що ОСОБА_1 за період з 27.12.2006 року по 11.02.2016 року жодного платежу на виконання умов кредитного договору №CVVWSK0103 від 11.02.2005 року не вносив, а меморіальні ордери про автоматичне погашення заборгованості від 03 квітня 2015 року 04 квітня 2015 року, суд вважає неналежними та недопустими доказами ,оскільки не відповідають вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року не містять штампів підписів відповідальних осіб.

В п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року зазначено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки.

За змістом ч.2 ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В кредитному договорі № CVVWSK0103 від 11.02.2005 року питання про збільшення строку позовної давності не вирішувалось і окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що початком строку позовної давності у межах якого ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно було звернутися до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором CVVWSK0103 від 11.02.2005 року є дата закінчення терміну дії кредитного договору 09.07.2007 року, а позивач звернувся до суду із позовною заявою тільки 22.02.2016 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, у той же час, відповідачем ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_2 відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України суду були заявлені клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором № CVVWSK0103 від 11.02.2005 року в сумі 28711,92 грн. необхідно відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного та ст.ст.256, 257, 259, 261, 264, 267, 526, 527, 530, 611, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України, п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30 березня 2012 року, керуючись ст.ст.10, 60, 64, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, ВИРІШИВ:

В позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. Ю. Кириляк