Справа № 603/449/16-ц
Провадження №2/603/197/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі : Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

за участі відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить виселити відповідача з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. В зазначеному житловому будинку спільно із позивачем ОСОБА_1 проживає відповідач - ОСОБА_2, дочка - ОСОБА_4, син - ОСОБА_5, син - ОСОБА_6 На даний час шлюб між сторонами розірвано. Відповідач ОСОБА_2 на даний час не працює, його поведінка є неналежною, зокрема, останній не сплачує комунальні послуги, часто з'являється в стані алкогольного спяніння та не дозволяє позивачу входити до її житлового будинку, вчиняє сварки та бійки. Крім того, позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи. Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 робить неможливим проживання із ним в одному будинку, позивач ОСОБА_1 просить виселити відповідача з належного їй на праві власності житлового будинку та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з копії реєстраційного посвідчення виданого Монастириським районним бюро технічної інвентаризації від 17.11.2004 року, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Монастириського районного нотаріального округу від 16.11.2004 року за №76.

Згідно довідки №375 від 13.07.2016 року виданої виконавчим комітетом Дубенківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1. До складу її сім'ї входять: ОСОБА_2, 1978 р.н. - чоловік, ОСОБА_4, 1991 р.н. - дочка, ОСОБА_5, 1996 р.н. - син, ОСОБА_6, 1988 р.н. - син.

Як вбачається з копії рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.03.2016 року, шлюб між сторонами розірвано.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 23.11.2004 року, виданого УПФ України в м.Монастириська Тернопільської області.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 порушує правила співжиття, зокрема останній не сплачує комунальні послуги, часто з'являється в стані алкогольного спяніння та не дозволяє позивачу входити до її житлового будинку, вчиняє сварки та бійки, чим робить неможливим проживання із ним в одному житловому будинку.

Згідно ч.3 ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які сумісно з ним проживають, систематично руйнують, псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи одному будинку, а заходи попередження та громадського впливу виявились марними, виселення винних на вимогу наймача або інших зацікавлених осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Під порушенням правил співжиття слід розуміти вчинення умисних дій, пов'язаних з нехтуванням загальноприйнятими нормами спільного проживання людей в квартирі, будинку. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного суду України у пункті 17 постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з наступними доповненнями та змінами), при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим проживання з ними в одній квартирі, будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніш вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивного результату. Маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходів громадського впливу, вжитих на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

З наведеного вбачається, що для застосування норм ст. 116 ЖК України необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, а також того, що до останнього застосовувались заходи попередження або громадського впливу.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Як вбачається з повідомлення №6639/111/01/2016 від 14.10.2016 року, виданого Монастириським відділенням поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, ОСОБА_2 в період з 01.07.2015 року по 01.10.2016 року до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягався. При цьому, 11.07.2016 року, до суду направлено матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000102 від 11.07.2016 року про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України.

Згідно ухвали Монастириського районного суду Тернопільської області від 29.08.2016 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 11.07.2016 року про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України закрито в зв'язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Крім того, згідно характеристики №376 від 15.07.2016 року, виданої Дубенківською сільською радою Монастириського району Тернопільської області на ОСОБА_2, останній по місцю проживання характеризується позитивно, користується повагою серед молоді та громадян села. Як вбачається з довідки №634 від 13.10.2016 року, виданої КУ Монастириської районної ради «Монастириське районне територіальне медичне об'єднання» ОСОБА_2 на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи наведені обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки при розгляді даної справи не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення відповідачем ОСОБА_2 правил співжиття та застосування до останнього заходів запобігання і громадського впливу.

Керуючись ст.116 ЖК України, ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. М. Іванчук