Справа № 404/6033/15-ц
Номер провадження 2/404/280/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

01 лютого 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Кіровський районний відділ у м. Кіровограді УДМС в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Кіровський районний відділ у м. Кіровограді УДМС в Кіровоградській області, по якому просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою № 67 в будинку № 1 по вул. Пляжевій в м. Кіровограді та зняти з реєстрації місця проживання у Кіровському районному відділі у м. Кіровограді УДМС в Кіровоградській області.

В обґрунтування вимог зазначила, що відповідно до витягу від 26.06.2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вона є власником квартири. Підставою для виникнення права власності є рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2013 року. Відповідач являється сином її колишнього чоловіка. На даний час відповідач прописаний в належній їй квартирі, хоча фактично в квартирі не проживає та не зявлявся на протязі останніх пяти років, оскільки мешкає в м. Києві. Реєстрація відповідача в належній їй житловому приміщенні порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

Під час розгляду справи позивач подала заяву про уточнення до позову. Згідно яких просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 67 в будинку № 1 по вул. Пляжевій в м. Кіровограді та зняти з реєстрації місця проживання у Кіровському районному відділі у м. Кіровограді УДМС в Кіровоградській області. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3000 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 321, 391 ЦК України. Не заперечила проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином шляхом оголошення в пресі (газета «Народне слово» №52 (3230) від 24 грудня 2015 року, причини неявки суду невідомі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Причини неявки суду невідомі.

За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечила.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 26 червня 2013 року, власником квартири, обєкта житлової нерухомості АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 8).

Підставою для виникнення права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 є ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2013 року. Згідно ухвали виділено ОСОБА_1, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: двокімнатну квартиру № 67 в будинку № 1, що знаходиться у місті Кіровограді по вул. Пляжна, загальною площею 43,47 кв.м., що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2009 року, укладеного між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем), вартістю 239700 грн., належну ОСОБА_4 (а.с. 6-7).

Відповідно до довідки № 828 від 08.07.2015 року начальника КП «ЖЕО № 1 КМР» ОСОБА_1 є власником, але не зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані за вказаною адресою: син чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила той факт, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 понад пять років.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою.

На підставі наведеного та враховуючи, що ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирі як член сім'ї колишнього власника нерухомого майна і після зміни власника квартири втратив право користування нею, суд приходить до висновку про необхідність визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належною позивачу на праві власності квартирою.

Також, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч.1 ст.11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Таким чином, за наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до ст.14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується.

Зважаючи на те, що зняття з реєстраційного обліку відноситься до компетенції Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області, яка є суб'єктом владних повноважень, процесуальний статус якої у даній справі - третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, суд фактично зобов'яже третю особу вчинити певні дії, що виходить за межі цивільної юрисдикції. Таким чином, оскільки зняття з реєстраційного обліку особи є виключною компетенцією Управління державної міграційної служби України, суд, ухвалюючи рішення про зняття з реєстраційного обліку відповідачів фактично вийде за межі своїх повноважень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як встановлено при розгляді справи, 09 липня 2015 року між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_6 було укладено угоду про захист (представництво) та надання правової допомоги № 22.

Відповідно до додаткової угоди до угоди про захист (представництво) та надання правової допомоги від 09.07.2015 року вартість правової допомоги становить 3000 грн.

Як вбачається з наданої копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 09.07.2015 року ОСОБА_1 було сплачено за надану правову допомогу 3000 грн.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як зазначено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В додатковій угоді до угоди про захист та надання правової допомоги від 09.07.2015 р. зазначені наступні види послуг :

- попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 500 грн. (кількість витраченого часу 1 год.)

- збирання доказів по справі, адвокатський запит про витребування відомостей, направлення поштою або наданий клієнту на руки - 500 грн. (кількість витраченого часу 1 год.)

- підготовка процесуальних документів, складання позову - 1000 грн. (кількість витраченого часу 2 год.)

- участь в судовому засіданні -1000 грн.

Розрахунок витрат на правову допомогу, зроблено у відповідності до положень вказаного Закону, підтверджені ордером від 09.07.2015 року про сплату.

У той же час зазначений вище перелік робіт виконаний особою щодо надання правової допомоги за своїм змістом не вказує на те, що визначені роботи в п. 2 слід вважати такими що були здійснені саме при розгляді зазначеної справи у суді і стосуються саме цієї справи.

З урахуванням вищевикладеного суд стягує з відповідача на користь позивача 2000 грн. - витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 212-218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_7 Миколаївни до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Кіровський районний відділ у м. Кіровограді УДМС в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 67, що в будинку № 1 по вул. Пляжній в м. Кіровограді.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору, 2000 грн. - витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда