Ухвала

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним више позовом, у якому просив стягнути з відповідачів кошти за договором банківського вкладу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 червня 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») був укладений договір банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу ЕПС» (у доларах США), предметом якого є розміщення вкладником у банку строкового вкладу у розмірі 160 тис. доларів США строком на 13 місяців зі щомісячною виплатою процентів.

Зазначав, що 24 листопада 2014 року він звернувся до керівника банку із заявою про повернення депозиту. Від банку та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на вказану заяву надійшли листи щодо запровадження в банку з 21 листопада 2014 року тимчасової адміністрації строком на три місяці та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

11 лютого 2015 року він звернувся до ОСОБА_7, як власника істотної участі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та Уповноваженої особи Фонду із заявами про дострокове закриття вкладу та повернення 160 тис. доларів США у зв'язку із порушенням умов договору щодо щомісячної виплати процентів. Від банку надійшла відповідь про те, що строки та порядок виплати вкладникам, строк дії договорів яких закінчується з 10 лютого 2015 року, буде оголошено на офіційному сайті Фонду та що виплата вкладів буде здійснюватися протягом терміну дії тимчасової адміністрації до 20 березня 2015 року.

Посилаючись на те, що на теперішній час коштів він не отримав, що обмежує його право розпоряджатися ними на власний розсуд, а також на те, що ОСОБА_4, як керівник банку, та ОСОБА_7, як власник істотної участі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», є пов'язаними з банком особами у розумінні ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», отже несуть відповідальність перед ним за неповернення банком вкладу та нарахованих відсотків, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади.

Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.

Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Судами встановлено, що 13 червня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу ЕПС» у доларах США, предметом якого є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Марафон лояльності максимум доходу ЕПС» у доларах США на строк 13 місяців із дня укладення договору, із сумою початкового вкладу у розмірі 160 тис. дол. США, зі щомісячною виплатою процентів та датою вимоги вкладником вкладу - 13 липня 2015 року.

13 червня 2014 року між позивачем та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат», предметом якого є відкриття на ім'я вкладника іменного вкладного рахунку на умовах вкладу на вимогу «Для виплат» у доларах США.

Згідно з меморіальним валютним ордером від 13 червня 2014 року вкладником внесено кошти на вкладний рахунок.

Відповідно до виписки банку з процентного рахунку позивача за період з 13 червня 2014 року до 13 липня 2015 року сума нарахованих процентів складає 5 203,29 доларів США.

24 листопада 2014 року позивач звернувся до керівника ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» із заявою про повернення депозиту, аналогічну заяву було подано і до Національного банку України.

У відповідь на заяву позивача від банку та Фонду надійшли листи від 10 та 19 грудня 2014 року, в яких повідомлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року №733/БТ «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду 20 листопада 2014 року прийнято рішення № 123 про запровадження з 21 листопада 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

11 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_5, як власника істотної участі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», із заявою про дострокове закриття та повернення вкладу у розмірі 160 тис. доларів США у зв'язку із порушенням умов договору щодо щомісячної виплати процентів.

Заява не була задоволена.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності доказів, які підтверджують наявність вини пов'язаних із банком осіб щодо неповернення позивачу його вкладу, а також, що дії чи бездіяльність вказаних осіб призвели до завдання банку шкоди з їх вини.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, зокрема ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України.

Так, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

Тобто лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків.

Передбачене ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку.

Таким чином, вимагаючи стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, потрібно насамперед довести факт заподіяння йому шкоди заподіювачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою.

Посилання позивача на те, що факт заподіяння ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» шкоди через порушення ОСОБА_8, як власником істотної участі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4, як керівником ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено постановою Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733, спростовується матеріалами справи, така постанова суду не надавалась, офіційний її зміст не оприлюднений і не є доступний.

З урахуванням вищенаведеного, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик