Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2252/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

08.11.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Мурашка С.І.

ОСОБА_2

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування зазначала, що у 2014 році помер її чоловік ОСОБА_5, після смерті якого залишився торгівельний павільйон, який є самозбудованою спорудою і був особисто зроблений її чоловіком з каркаса вагончика з будматеріалів. По домовленості між ОСОБА_5 та відповідачем павільйон був розміщений на земельній ділянці по вул. Жовтнева, 1 в сел. Олександрівка, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3.Ф.

Позивач вказувала, що 01 серпня 2007 року що між її чоловіком та відповідачем був укладений договір про створення торгівельного павільйону, в якому вартість вказаного павільйону була оцінена на загальну суму 50 000грн. та складається з особистих внесків обох сторін, які становили по 25 000 грн. з кожного. Особистий внесок ОСОБА_3 складався з вартості земельної ділянки, на якій був розміщений павільйон(земля), внесок ОСОБА_5 - павільйон та обладнання.

Договором також передбачено, що у разі хвороби чи смерті ОСОБА_5, права на власність у розмірі внесків передаються їй - ОСОБА_4

Після смерті чоловіка позивач, прийнявши спадщину намагалась витребувати у відповідача вищезазначений павільйон, в якому знаходяться речі та запасні автозапчастини, які належали її покійному чоловікові і від замків якого вона має ключі, але відповідач загородив доступ до споруди та чинить перешкоди при намірах позивача забрати з його земельної ділянки вказану споруду.

Посилаючись на вказані обставини, просила витребувати у відповідача вказаний павільйон з підстав ст.387 ЦК України.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_3 та повернуто ОСОБА_4 самозбудований торгівельний павільйон, розташований за адресою вул. Жовтнева, 1, сел. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторона відповідача підтримала доводи апеляційної інстанції. Сторона позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам, з ухваленням нового рішення.

Відповідно до змісту позову підставою звернення до суду є порушення прав власника на рухоме майно. Спірним рухомим майном є торговий павільйон, що розташований на земельній ділянці по вул. Жовтнева, 1 в с.Олександрівка, власником якої є відповідач ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги про витребування майна, суд погодився з доводами позивачки ОСОБА_4 і виходив з доведеності того, спірний павільйон належав на праві власності ОСОБА_5 та на який в порядку спадкування набула право власності позивачка.

Проте погодитися з висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу України, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, предметом доказування є наявність у позивача права власності на спірне майно та незаконність володіння цім майном з боку відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_4 з 1977року перебували у шлюбі, проживали та були зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, 02.12.2014року ОСОБА_5 помер /а.с.6, 7,22,26,27,28/. Отже, в силу ст.ст.1258, 1261,1268 ЦК України позивачка, як спадкоємець першої черги, є такою що прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_5 Сторона відповідача ці обставини та належність позивача не заперечувала.

Встановлено, що спірним майном є торговий павільйон для здійснення підприємницької діяльності. Майно є рухомим(ст.181 ЦК України), тому реєстрація прав власності на таке майно не передбачена у розумінні положень ст.182 ЦК України.

Відповідно до Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2009 р. № 982, павільйон є малою архітектурною формою, розміщення якої здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а для власників земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Самовільне розміщення малих архітектурних форм забороняється. Отже розміщення стаціонарної малої архітектурної форми має дозвільний характер та підлягає реєстрації уповноваженим органом.

Матеріалами справи підтверджується що 28.09.2006року ОСОБА_5 набув статус фізичної особи-підприємця та отримав право на здійснення господарської діяльності - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів(а.с.22,23). Наявними у матеріалах справи рішеннями Олександрівської селіщної ради № 302 від 18 травня 2007року, наданими позивачкою, підтверджується факт намагання ФОП ОСОБА_5 отримати земельну ділянку під розміщення павільйону(а.с.14).

Проте, як встановлено, дозвільних документів на розміщення спірного торгового павільйону отримано не було і сторонами не надано таких документів. Тобто відповідної реєстрації на павільйон ані ОСОБА_5, ані ОСОБА_3 не мали.

На обґрунтування висновку щодо належності спірного майна ОСОБА_5, суд поклав пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, якими стверджувалось, що спірне майно було відновлено з каркасу вагону саме ОСОБА_5 у дворі його будинку та потім встановлено на земельній ділянці - вул. Жовтнева, 1.

Заперечуючи проти позову відповідач пояснював, що дійсно за життя ОСОБА_5 займався підприємницькою діяльністю, а саме, торгував автозапчастинами в с.Олексадрівка, де був розміщений його ларьок по вул. Леніна. Маючи дружні з ним стосунки, він, відповідач, за порадою ОСОБА_5, придбав за особисті кошти в Олександрівській геологорозвідувальній партії вагон (північний варіант) 3х9 метрів заводського виготовлення, який і було встановлено земельній ділянці - вул. Жовтнева, 1, що належить йому на праві власності в порядку приватизації відповідно до рішення Олександрівської селищної ради № 548 від 07 червня 2001 року. На підтвердження цих обставин суду надана накладна від 27.03.2007 року про придбання вагона та прибутковий касовий ордер № 58 від 27.03.2007 року про сплату ним коштів за вагон(а.с.40).

Суд вважав надані відповідачем докази щодо придбання ним вагону недостатніми, оскільки не надані докази щодо транспортування та встановлення вагону, однак, доказів щодо транспортування та встановлення вагону не надано і стороною позивача..

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Колегія суддів вважає суд не перевірив належним чином доводи відповідача щодо обставин справи та не надав належної оцінки наявним у справі доказам.

Так, накладна від 27.03.2007 року про придбання ОСОБА_3 вагону 3х9 метрів та прибутковий касовий ордер № 58 від 27.03.2007 року про сплату ним коштів за цей вагон є належними і допустимими доказами придбання спірного майна.

Крім того, у висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи зазначається, що з урахуванням конструктивної схеми торгівельного павільйону в поєднанні з виконаними будівельними роботами, переміщення в просторі не можливе без зміни цільового призначення та знецінення виконаного опорядження, з цього випливає що вказані будівельні роботи здійснювалися безпосередньо на місці розташування обєкту.

Отже, наведеним спростовуються доводи позивача та пояснення свідків щодо відновлення спірного майна особисто ОСОБА_10. на території його домоволодіння та потім перенесення на земельну ділянку ОСОБА_3.Ф.

Наданий позивачкою договір про створення торгівельного павільйону та відносин сторін від 01серпня 2007року за змістом є суперечливим і незрозумілим щодо правовідносин, що ним регулюються та таким що не узгоджується з поясненнями позивача щодо належності павільйону особисто ОСОБА_5 Відповідач заперечував укладення ним такого договору. За таких обставин договір не приймається судом як належний та беззаперечний доказ сторони позивача.

Таким чином, належних і допустимих доказів на підтвердження вимог позивача суду не надано, відсутні будь-які документальні докази придбання саме ОСОБА_5 спірного павільйону, відповідно не виникло такого права й у позивачки ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

Позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав недоведеності.

Відповідно до викладеного, суд першої інстанції, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення відповідно до п.1,п.3п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.303,ст.307, до п.1,п.3,п.4 ч.1 ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: