Справа № 361/4268/15-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/5282/16 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 10.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.,

та секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості у розмірі 47 336, 97 дол. США., 21 157 грн. штрафу та судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26 лютого 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (правонаступник - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 99, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 71 000 (сімдесят одна тисяча) дол. США зі сплатою 13,40 % та зі строком повернення до 03 липня 2023 року.

Вказує, що у порушення умов вказаного кредитного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку із чим виникла перед банком заборгованість, яка складається із простроченої суми кредиту - 43 725,30 дол. США, заборгованості по процентам - 3 611,67 дол. США та штрафу - 21 157,16 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» кредитну заборгованість у розмірі 47 336, 97 дол. США, 21 157 грн. штрафу та 3654 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки відповідачем належним чином не виконувалися обов'язки щодо повернення кредитних коштів, тому позов банку про стягнення кредитної заборгованості підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 99, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 71 000 (сімдесят одна тисяча) дол. США зі сплатою 13,40 % та зі строком повернення до 03 липня 2013 року (а. с. 10-15).

Відповідно до п. 2.5.1. Договору Позичальник зобов'язався щомісячно до дати, встановленої в графіку, наведеному у додатку № 1 до цього Договору, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менше суми чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення Кредиту та за несвоєчасну чи часткову сплату процентів Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.4. цього Договору, що розраховується від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань та до моменту їх виконання. Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.

Згідно із п. 2.7. Договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині, у тому числі і у випадку невиконання Позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за цим Договором.

З матеріалів справи також вбачається, що внаслідок порушення своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором за відповідачем станом на 06 червня 2016 року рахується заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 47 336, 97 дол. США яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 43 725,30 доларів США, та заборгованості по відсоткам - 3 611,67 доларів США, та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту - 21 157,16 грн. (а. с. 5-6).

20 травня 2015 року на адресу відповідача банк направив вимогу про повернення заборгованості, однак, у матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем такої заборгованості.

Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, оскільки відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з урахуванням зокрема ст.ст. 526, 543, 554, 1050 ЦК України та п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості належним чином погашати заборгованість по кредиту, оскільки відділення банку у м. Бровари припинило своє функціонування, колегія суддів знаходить безпідставними та формальними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують правильних висновків суду.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: