АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2276/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2913/16Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. на місяць.

Позов обґрунтувала тим, що відповідач не проявляє батьківської уваги до дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 01 липня 2016 року.

В частині стягнення аліментів рішення допущено до негайного виконання.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. Судові витрати за вимогами про стягнення аліментів віднесено за рахунок держави.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржили представники ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які посилаючись в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що сторонами не заперечується та підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 22 квітня 2015 року за актовим записом № 388.

Сторони не перебувають у шлюбі між собою, проживають окремо, неповнолітній ОСОБА_6 проживає з матір'ю.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), суд першої інстанції керувався ст.ст. 180, 191 СК України і виходив з того, що відповідач є батьком дитини, отже, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував, що відповідач є інвалідом з дитинства другої групи, непрацездатний, отримує пенсію по інвалідності, що дає підстави для стягнення аліментів у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, підстави присудження якої позивачем по справі не доведено.

За змістом частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі згідно частини 1 статті 184 СК України є отримання платником аліментів нерегулярного, мінливого доходу, одержання частини доходу в натурі, а також наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі здійснюється за наявності юридичних фактів, які дають суду підстави для висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін.

У відповідності до ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково, є особою непрацездатною, що підтверджується довідкою МСЕК Сер. МСЕ № 170940.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Кобеляцької РДА Полтавської області від 03.06.2016 року за № 6517 ОСОБА_5 перебуває на обліку в Управлінні та отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1074 грн.

Виходячи із встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі - 1000 грн. на місяць та присудив аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів, що відповідає інтересам малолітньої дитини та зможе забезпечити баланс прав та обов'язків сторін з огляду на можливості та здібності за станом здоров'я самого відповідача та обов'язок матері утримувати дитину.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно й всебічно дослідив обставини у справі та правильно визначив розмір стягуваних з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, вірно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права.

Колегія суддів також погоджується з рішенням суду і в частині відмови у позбавленні ОСОБА_9 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_8.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який може бути застосований у виняткових випадках, тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, при доведеності винної поведінки батьків, які не виконують батьківських обов'язків, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

За правилами ст.ст. 10, 11, 57-60, 179 ЦПК України обов'язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними і допустимими доказами, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, суд першої інстанції правомірно виходив з недоведеності факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомого нехтування ними.

Доводи апеляційної скарги представників позивача посилання на нові обставини та засоби доказування не містять та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у ї вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги висновок служби у справах дітей Машівської районної державної адміністрації від 29.06.2016 р. № 01-20/5, який не відповідає вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів, не містить інформацію щодо предмета доказування, є необґрунтованим та суперечить правам й інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо невжиття відповідачем заходів врегулювання порядку спілкування з дитиною є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях та факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків не доводять. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення такого права.

Зловживання відповідача спиртними напоями відповідними медичними висновками не підтверджено.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність, передбачених ст. 164 СК України, підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав. Таких висновків суд дійшов на підставі повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, яким дано правильну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегією суддів не вбачається.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ О.І. Обідіна

В.П. Пікуль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко