УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації. Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син - ОСОБА_10, єдиним спадкоємцем якого відповідно до заповіту від 18 лютого 2008 року є вона, оскільки вчасно подала заяву про прийняття спадщини і вступила в права спадкоємця. Указувала, що з 19 жовтня 2001 року її син перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, який 24 лютого 2009 року розірвано, дітей від шлюбу не було. За час перебування в шлюбі з ОСОБА_9 її син придбав трикімнатну квартиру, яка в подальшому була реалізована, а з виручених від реалізації коштів було погашено кредит в ЗАТ «Альфа-Банк» та в травні 2007 року придбано автомобіль HYUNDAI COUPE і погашено кредит в ПАТ «Укргазбанк» та на ім'я ОСОБА_9 відкрито індивідуальний сейф куди було покладено залишок коштів від продажу майна для подальшого їх використання на придбання квартири для проживання родини сина. Зазначала, що син приймав участь у виборі квартири, наймав брокера який підшукував варіанти. Як вказує позивач, на час укладання зазначених угод її син ОСОБА_10 хворів і не міг самостійно приймати участь в укладанні даних угод, а крім того, довіряв дружині, яка, скориставшись цим, оформила попередній договір купівлі квартири, а в подальшому 12 липня 2007 року і придбання квартири на ім'я своєї матері, витративши на придбання квартири їх спільні кошти. Після придбання квартири за спільні кошти придбала інше майно. Крім того, 18 жовтня 2007 року ОСОБА_9 внесла на депозитний рахунок відкритий на своє ім'я в ПАТ «Промінвестбанк» кошти в розмірі 141 260,00 грн, які самостійно 19 січня 2008 року зняла з рахунку та розпорядилась ними на власний розсуд. Ураховуючи наведене, просила заявлені позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності у порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_6 вартість Ѕ частини квартири, що складає 940 000,00 грн.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_10 на 1/2 частину автомобіля «HYUNDAI COUPE».

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 у якості компенсації вартості 1/2 частини зазначеного автомобіля 26 988,59 грн.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_10, на 1/2 частину телевізора марки «Sony», DVD програвача «Pioneеr», комп'ютера, принтера, монітора, пилососа «PHILIPS», холодильника Wirpool, пральної машини «Indesit», мікрохвильової печі Panasonic-k57 та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 у якості компенсації вартості 1/2 частини зазначеного майна - 18 282,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1/2 частину грошової компенсації від суми 141 260 у сумі 73 130 грн, розміщеного у ПАТ «Промінвестбанк» згідно довідки від 19 січня 2009 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину квартири та стягнення грошової компенсації її вартості, а також стягнення грошової компенсації Ѕ частини грошового вкладу в ПАТ «Промінвестбанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в позові про визнання права власності на Ѕ частину квартири та стягнення грошової компенсації її вартості, а також стягнення грошової компенсації Ѕ частини грошового вкладу в ПАТ «Промінвестбанк» та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що з 19 жовтня 2001 року по 24 лютого 2009 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу 29 грудня 2005 року на ім'я ОСОБА_9 було придбано земельну ділянку площею 0,0500 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та житловий будинок, що розташований на цій земельній ділянці.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 червня 2007 року ОСОБА_9 продала земельну ділянку та житловий будинок ОСОБА_11 за ціною, зазначеною у договорі, 153 400,00 грн та 384 200,00 грн. У попередньому договорі від 15 травня 2007 року ціна зазначеного об'єкту продажу вказана 390 000,00 доларів США. Сторонами не оспорюється, що сума продажу вказаного домоволодіння становила 390 тис. грн.

З довідки «Укргазбанк» від 31 липня 2008 року вбачається, що ОСОБА_9 відповідно до кредитного договору від 29 грудня 2015 року отримала кредитні кошти в розмірі 200 000,00 доларів США для придбання житлового будинку і земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. а.с. 22). Кредит був повністю погашений 21 червня 2007 року, тобто в день продажу вказаного домоволодіння.

Згідно довідки ПАТ «АК «Промінвестбанк» від 19 жовтня 2012 року між банком та ОСОБА_9 був укладений договір на користування індивідуальним сейфом № 57 від 21 червня 2007 року, який знаходився на депозитному сховищі за адресою: м. Київ, вул. Софіївська, 9. ОСОБА_9 працювала із вмістом індивідуального сейфу 21 червня 2007 року, 27 червня 2007 року, 02 липня 2007 року, 05 липня 2007 року, 12 липня 2007 року. Суть та характер операцій із вмістом сейфу, що проводились ОСОБА_9 банку не відомі (т. 3 а.с. 52).

27 червня 2007 року був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, з якого вбачається, що квартира буде придбана на ім'я ОСОБА_7 за 235 000,00 доларів США. Указаний договір був підписаний ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, як продавцями, ОСОБА_7 як покупцем. Також у вказаному договорі міститься підпис ОСОБА_9, проте без зазначення її статусу (т. 1 а.с. 12; т. 1 а.с. 127).

12 липня 2007 року був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., згідно умов якого покупцем квартири є ОСОБА_7, яка відповідно є її власником.

Звертаючись до суду із указаним позовом ОСОБА_6 указувала на те, що спірна квартира була придбана її померлим сином ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за спільні кошти, отримані від продажу будинку в с. Софіївська Борщагівка, та після смерті відкрилась спадщина на належну її синові 1/2 частину зазначеної квартири, яку вона спадкує за заповітом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

Так, за договором купівлі-продажу від 12 липня 2007 року спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_7, тобто іншій особі, а не одному з подружжя, спір щодо якої є предметом розгляду даної справи.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, апеляційний суд правильно виходив із того, що зазначений вище договір купівлі-продажу ніким не оспорювався і недійсним не визнавався, а отже є чинним і правомірним. Таким чином спірна квартира не може вважатись спільним майном подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_9, підлягати поділу в порядку спільного сумісного майна подружжя та входити до складу спадщини після смерті ОСОБА_10, так як вказане майно не перебувало у власності подружжя у розумінні ст. 60 СК України.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормамиЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст.337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова