Справа № 301/1668/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Беламут П.М., при секретарі Зейкан Г.І., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та Ільницької сільської ради про поновлення строку звернення до суду, про визнання незаконним та скасування рішення та усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2002 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_11. Зобов'язано їх знести металеві ворота та металевий «лугош» для винограду, що розташований по дорозі загального користування, яка з'єднує підходи до будинків ОСОБА_10 АДРЕСА_1 та їх земельних ділянок з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 забов'язано відповідачів не чинити перешкоди в користуванні дорогою загального користування.

По даній дорозі позивачі проходять від своїх будинків та земельних ділянок. Після винесення вищевказаного рішення суду у 2002 році відповідачі зняли замок із воріт відкрили їх і нікому не перешкоджали користуватись дорогою.

Восени 2012 року відповідачі знову закрили ворота на дорозі і закрили їх на навісний замок, біля дороги прив'язали собаку, чим знову перешкоджають їм користуватись дорогою загального користування. З даного приводу вони неодноразово звертались у Ільницьку сільську раду зі скаргами. Не дивлячись на неодноразові попередження земельної комісії виконкому Ільницької сільської ради відповідачі не виконують вимоги виконкому і не усувають добровільно перешкод в користуванні їм дорогою. Вказана дорога - це земля загального користування, яка перебуває у комунальній власності села і не може передаватись у приватну власність. Встановивши ворота, побудувавши металевий «лугош» над дорогою та посадивши дерева, гілки яких звисають над дорогою, відповідачі фактично приватизували цю дорогу - земельну ділянку. Гілки з посаджених плодових дерев, звисають над дорогою і з них на землю падуть плоди із-за яких можна впасти і заподіяти собі травми, просять зобов'язати відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 усунути нам перешкоди в користуванні дорогою загальногокористування, що з'єднує АДРЕСА_2 з АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевих воріт на дорозі, демонтажу 3-х опор, на яких тримаються ці ворота та прохідні двері, повністю демонтували металевий навіс («лугош») для виноградника разом із опорами до нього, спиляти фруктові дерева в кількості 10 штук (8 - слив та 2- яблуні), перенести у власне дворогосподарство АДРЕСА_4 будку для собаки разом з собакою.

Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_7 збільшено позовні вимоги, посилаючись на те, що рішенням Ільницької сільської ради № 29 від 17 травня 2005 року було надано дозвіл ОСОБА_3, для встановлення воріт на дорозі загального користування, що є предметом даного спору та забов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10 у користуванні проходом до своїх будинків та передати їм ключі від замка воріт. Всупереч вказаному рішенню ОСОБА_3 закрила ворота на замок, ключі не передала і перешкоджає користуватися спірною дорогою. Про вказане рішення сільської ради їй не було раніше відомо, вважає, що дане рішення з мотивів, що вказані в позовній заяві, слід визнати незаконним та скасувати та поновити їй строк звернення до суду, як такий що пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з мотивів, що вказані в позовній заяві, додатково пояснила, що металеві ворота та хвіртка відповідачів перешкоджають їй та позивачу ОСОБА_5 пройти до своєї земельної ділянки, а позивачам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перешкоджають пройти чи проїхати до своїх житлових будинків, металевий «лугош» для винограду над дорогою перешкоджає проїзду груженого транспорту, а собака хоч і прив'язаний і не достає до дороги, але може налякати того хто хоче пройти по дорозі. Дійсно відповідачі на виконання рішення суду від 2002 року зняли металеві ворота, але згодом знову постали такі.

Представник позивача ОСОБА_2 в суді позов та збільшені позовні вимоги підтримала з мотивів, що вказані в позовній заяві, додатково пояснила, що про рішення Ільницької сільської ради від 17.05.2005 року її довірителька не була своєчасно повідомлена тому вважає, що нею пропущено строк звернення до суду з поважних причин, вказаним рішеннями фактично передано у приватну власність відповідачам дорогу спільного користування, тому вважає, що таке рішення слід визнати незаконним та скасувати.

Розгляд справи проведено у відсутність позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відповідно до ст.169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 в суді позов не визнала, суду пояснила, що в неї в користуванні є земельна ділянка яку розділяє дорога, на одній стороні розташований житловий будинок на іншій стороні підсобні приміщення для охорони яких там знаходиться собака на прив'язі який ніяким чином не перешкоджає користуватися дорогою. Дерева, про які вказують позивачі посаджені близько 70 років тому і ростуть на її земельній ділянці, а не на дорозі і ніяк не заважають користуватися дорогою, металевий «лугош» збудовано ще в 1991 році, висота такого 3,5 м. Претензії у позивачів виникли на грунті особистих неприязних стосунків, що виникли з 2012 року. Дійсно на виконання рішення суду від 2002 року вони, відповідачі, в 2004 році зняли металеві ворота, що є предметом спору, а в 2007 році відповідно до рішення Ільницької сільської ради 2005 року знову поставили дані металеві ворота, ключі позивачам не видавались, так як ворота не закриваються на замок, ворота та вхідні двері перешкоджають заїзджати на подвір'я будинку стороннім особам, та перешкоджають худобі, собакам заходити на подвір'я її будинку, просить в позові відмовити. Дійсно позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 користуються даною дорогою, щоб пройти до земельної ділянки, що знаходиться в їх користуванні, а позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, щоб потрапити до своїх будинків, але вона їм в цьому нічим не перешкоджає.

Представник відповідача ОСОБА_4 в суді позов не визнав, пояснив, що позивачі не доказали в суді, що їх права порушені і що вказані ворота, металевий «лугош», плодові дерева, собака порушують їх право користуватися дорогою, просить в позові відмовити.

Судове засідання проведено у відсутність відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9 та представника відповідача - Ільницької сільської ради відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_12 в суді показала, що вона теж користується даною дорогою, але ніяких перешкод ворота не створюють так як на замок такі не закриті, дійсно позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 користуються даною дорогою, щоб пройти до земельної ділянки, що знаходиться в їх користуванні, а позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, що потрапити до своїх будинків.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, покази свідка ОСОБА_12, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2002 року (а.с.5,6) задоволено позовні вимоги ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_11. Зобов'язано їх знести металеві ворота та металевий «лугош» для винограду, що розташований по дорозі загального користування, яка з'єднує підходи до будинків ОСОБА_10 АДРЕСА_1 та їх земельних ділянок з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 забов'язано відповідачів не чинити перешкоди в користуванні дорогою загального користування. На виконання вказаного рішення суду відповідачі зняли металеві ворота в 2004 році. Рішенням тринадцятої сесії 1У скликання № 29 від 17 травня 2005 року Ільницької сільської ради дано згоду ОСОБА_11 (помер) та гр. ОСОБА_3 на встановленя воріт біля їх будинку, забов'язано їх не робити перешкод для користування проходом до своїх будинків гр. ОСОБА_7, мешк. АДРЕСА_5, гр. ОСОБА_6, мешк. АДРЕСА_6 до своєї ділянки гр. ОСОБА_10, мешк. АДРЕСА_7 (місце проживання позивача ОСОБА_1.), забов'язано передбачити проїзд шириною 3,5 м. придатні для проїзду пожежних машин, вищевказаним гр. ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10 видати ключі від замків воріт. В 2012 році відповідачі, що проживають однією сім'єю і ведуть спільне господарство, знову поставили ворота та вхідні двері на дорозі загального користування, яка передбачена опорним планом с. Ільниці, Іршавського району (а.с.12,15), що визнано відповідачем ОСОБА_3 і ствержується актами комісії Ільницької сільської ради (а.с.9,11,12,13) та листами Ільницької сільської ради позивачу ОСОБА_1 про попередження відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_8 щодо недопустимості перешкоджання у користування дорогою загального користування, в доступі до її земельної ділянки та необхідності демонтажу воріт (а.с.7,8).

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним,припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Даною дорогою де встановленні ворота та вхідні двері,позивачі користуються, щоб пройти чи за необхідності проїхати транспортом до своїх будинків та земельних ділянок, що стверджено також відповідачем ОСОБА_3

Рішенням тринадцятої сесії 1У скликання № 29 від 17 травня 2005 року Ільницької сільської ради дано згоду ОСОБА_11 (помер) та гр. ОСОБА_3 на встановленя воріт біля їх будинку, забов'язано їх не робити перешкод для користування проходом до своїх будинків гр. ОСОБА_7, мешк. АДРЕСА_5, гр. ОСОБА_6, мешк. АДРЕСА_6 до своєї ділянки гр. ОСОБА_10, мешк. АДРЕСА_7 (місце проживання позивача ОСОБА_1.), забов'язано передбачити проїзд шириною 3,5 м. придатні для проїзду пожежних машин.,вищевказаним гр. ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10 видати ключі від замків воріт.

Вказане рішення Ільницької сільської ради прийнято з перевищенням повноважень, передбачених ст. 12 ЗК України та в порушення вимог ст. 39 ЗК України де вказано, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно - господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Фактично даним рішенням надано відповідачам право перекривати рух по дорозі загального користування тому дане рішення слід визнати незаконним та скасувати.

За відсутність даних про належне і своєчасне повідомлення позивача ОСОБА_13 про вказане ріщення сільської ради в межах строку до 02.12.2012 року суд вважає, пропуск нею строку позовної давності для звернення до суду поважним і такий слід поновити у відповідності до ст. 267 ЦК України.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що дані ворота і вхідні двері перешкоджають доступу сторонніх осіб, худоби, тварин до її дворогосподарства, що для неї є необхідним суд оцінює критично, так як в разі приватизації земельних ділянок відповідно до ст. 81 ЗК України відповідачі по межі таких земельних ділянок можуть виготовити огорожу, яка і буде перешкоджати доступу сторонніх осіб, худоби, тварин до її дворогосподарства.

Відповідно до ст. 152 ч. 2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

З урахуванням наведено суд вважає, що зведені відповідачами металеві ворота і вхідні двері на дорозі загального користування, що з'єднує АДРЕСА_2 з АДРЕСА_5 порушують право позивачів вільного доступу такою дорогою до своїх будинків та земельних ділянок з використанням транспорту чи без такого тому слід поновити права позивачів забов'язавши відповідачів звільнити дорогу загального користування шляхом демонтажу металевих воріт, прохідних дверей та трьох металевих опор на яких тримаються ці ворота та прохідні двері.

Посилання позивачів, що металевий «лугош», дерева плодові в кількості 10 шт, розташування собаки що на прив'язі перешкоджає їм користуватися дорогою загального користування суд оцінює критично, таке ствердження нічим не стверджено, суд приймає до уваги акт обстеження дороги, що з'єднує АДРЕСА_7 та АДРЕСА_6 біля дворогосподарства гр. ОСОБА_3 від 15.06.2015 року (а.с.66) де комісією встановлено, що на дорозі встановлено металеві ворота із дверима та металевий «лугош» висотою 3,5 м. для винограду, біля дороги на земельній ділянці ОСОБА_3 стоїть не огорожена будка для собаки, біля якої прив'язана собака на поводку, який не виходить за межі бетонної площадки, відстань від воріт до площадки де знаходиться собака 14,50 м., з однієї сторони дороги ростуть дерева (десять, із них 8-слив, 2-яблуні) гілки яких на даний час не заважають проїзду транспорту, ворота на замок не закриваються. Позивачі не являються суміжними землекористувачами з відповідачем ОСОБА_3 і тому в силу ст. 109 ЗК України не вправі ставити такі вимоги, в задоволення таких слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, ст. 16, 267 ЦК Українир, ст. ст. 12, 39, 81, 109, 152 ч. 2 ЗК України суд,-

Р І Ш И В:

Поновити позивачу ОСОБА_7 строк звернення до суду з позовом.

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та Ільницької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення та усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення тринадцятої сесії 1-го скликання Ільницької сільської ради № 29 від 17 травня 2005 року "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_14 та ОСОБА_3, мешк. АДРЕСА_8

Забов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 усунути перешкоди в користуванні позивачам дорогою загального користування, що з"єднує АДРЕСА_2 з АДРЕСА_5 шляхом демонтажу металевих воріт, прохідних дверей та трьох металевих опор на яких тримаються ці ворота та прохідні двері.

В решті позовних вимог відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. в поверненян витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_7 487 грн. 20 коп. в повернення витрат по оплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : П. М. Беламут