У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О. Нагорняка В.А. Мазур Л.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі Старобілоуської сільської ради, третя особа - Чернігівська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання спадкоємцем четвертої черги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом у якому зазначив, що проживав разом із ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловік та жінка з квітня 2009 року за адресою: АДРЕСА_1, до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2. Просив суд встановити вказаний факт та визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5

Позивач посилався на те, що познайомився з ОСОБА_5 у 1989 році та підтримував з нею дружні відносини, а після смерті її чоловіка з квітня 2009 року став проживати з нею однією сім'єю. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Без встановлення зазначеного факту позивач не може успадкувати це майно.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, за життя ОСОБА_5 заповіту не склала.

07 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 Нотаріус листом повідомив ОСОБА_4, що відсутні підстави для заведення спадкової справи на підставі поданої ним заяви, оскільки позивач не надав документального підтвердження факту спільного проживання однією сім'єю з померлою ОСОБА_5 не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

На час своєї смерті ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Суди, дослідивши всі обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про те, що сам факт спілкування з ОСОБА_5, допомога їй у лікуванні, фотокартки позивача з покійною, витрата коштів на її поховання не можуть свідчити про факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків між з померлою не менше як п'ять років.

Також, судами надано належну правову оцінку поясненням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які вже давали пояснення в іншій справі про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги і оцінку цим поясненням вже було дано судом першої інстанції (рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2015 року) та при цьому суди правильно послались на положення ст. 61 ЦПК України.

Оцінка акта КП «Новозаводське» м. Чернігова від 13 червня 2014 року за підписами сусідів про фактичне спільне проживання позивача з померлою протягом п'яти років до моменту смерті ОСОБА_5 також вже була надана як зазначеним вище рішенням суду першої інстанції так і ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі Старобілоуської сільської ради, третя особа - Чернігівська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання спадкоємцем четвертої черги.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ЛеванчукА.О. Нагорняк В.А. МазурЛ.М.