РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12913/15-ц

Провадження № 2/643/423/16

17.05.2016 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді - Сиротникова Р.Є.

При секретарі Новаковій Т.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та участь у додаткових витратах на дитину,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із позовом до відповідача,, ОСОБА_2 ,в якому просила суд стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та додаткові витрати на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем, ОСОБА_2, вони мають малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 04 лютого 2011 року, де батьком дитини записано ОСОБА_2. Батьки дитини є громадянами України.

У шлюбі з батьком дитини позивач не перебувала, батьки дитини мешкають окремо. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2014 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання його матері, ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1. Також, визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина, ОСОБА_3, та спілкування з ним, шляхом систематичних побачень у першу та третю суботи місяця з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.

Дитина знаходиться повністю на утриманні позивача. Позивач займається її вихованням, розвитком та лікуванням. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Позивач зазначає, що між батьками дитини, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, склалися неприязні стосунки, тому домовленості з батьком про утримання дитини не досягнуто.

На утриманні позивача, окрім ОСОБА_4, знаходиться другий неповнолітній син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Московського районного управління юстиції м. Харкова 28 лютого 2003 року.

Відповідач у шлюбі не перебуває, сім'єю ні з ким не проживає, інших дітей, окрім ОСОБА_3, не має. За станом здоров'я відповідач не є інвалідом, тобто працездатний. За адресою реєстрації місця проживання у м. Харкові на АДРЕСА_2 у трикімнатній квартирі мешкає один.

Відповідач, як встановлено вищенаведеним рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2014 року по справі про визначення місця проживання дитини, є фізичною особою-підприємцем. Має належні матеріальні та побутові умови. ОСОБА_2 при розгляді справи неодноразово письмово указував, що його матеріальне становище дозволяє забезпечити дитині необхідне лікування, лікувальне харчування та створити всі необхідні умови для повноцінного розвитку. Також указував на наявність у нього на праві приватної власності ряду об'єктів нерухомості, як жилого так і нежилого фонду; пояснював, що «об'єкти нерухомості здає в оренду та має окрім активного додатковий пасивний дохід.»

Як фізична особа-підприємець, відповідач згідно до Довідки про види діяльності, що досліджувалася судом, займається різними видами діяльності: юридичними послугами, операціями з нерухомістю, торгівлею та іншими. Вищевказані обставини встановлені, рішенням суду,що набрало чинності, тому відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України, доказуванню при розгляді інших справ не підлягають. Батько дитини має мінливий дохід, тому розмір аліментів на утримання дитини, на думку позивача, слід визначити у твердій грошовій сумі.

Крім того, позивач в позові вказує, що ОСОБА_3 страждає на тяжке рідкісне захворювання - фенілкетонурію (порушення обміну речовин) та потребує постійного лікування. У зв'язку з хворобою дитина наглядається в Харківському спеціалізованому Медико-генетичному центрі, є інвалідом дитинства, що підтверджується медичним висновком № 768 про дитину-інваліда віком до 16 років. Діти з фенілкетонурією повинні дотримуватися суворих дієт, для життєзабезпечення вживати лікувальне харчування таке, як «Афенілак», потім «Тетрафен». Дитина потребує постійного нагляду та обстеження у різних лікарів та лабораторних досліджень, які не є безкоштовними. На даний час наявність фенілкетонурії вимагає особливого лікувального харчуванням «Нутріген-75» (препарат гідролізованого білка), одна лише банка, якої вистачає на 10 днів, коштує від 1300,00 грн.

Забезпечення лікувальним харчуванням хворих на фенілкетанурію в Україні регламентоване Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.10 року №594 "Про виділення коштів для забезпечення продуктами лікувального харчування дітей хворих на фенілкетонурію", яка передбачає забезпечення лікувальним харчуванням хворих на ФКУ до 3-х років за рахунок державного бюджету, а від 4 до 18 років - місцевого бюджету.

Отримання лікувального харчування з державного фонду носило мінливий характер, а останнім часом припинено. Це підтверджується зверненням №134/15 від 14 квітня 2015 року батьків дітей хворих на фенілкетонурію на ім'я Генерального директора Харківського спеціалізованого медико-генетичного центру, чл.-корр.НАМНУ, професора ОСОБА_6 «з проханням сприяти в отриманні лікувального харчування, що є питанням здоров'я, розвитку та життя дітей». Забезпечення спеціальним лікувальним харчуванням, яке складає приблизно 50% від обсягу загального харчування, це запорука здоров'я та виживання таких людей.

Наведені обставини змушують позивача купувати лікувальне харчування на комерційному ринку. Дитині потрібні 3-4 банки харчування на місяць. Крім того, для дієтичного харчування дитині необхідні спеціальні продукти, які коштують значно дорожче, ніж продукти харчування для здорових дітей.

Наявність хвороби дитини та необхідність спеціального харчування та догляду не дозволяють позивачу влаштувати дитину в дитячий садок і заробляти достатні кошти для утримання та лікування хворої дитини. В той час як батько дитини - підприємець має можливість вільно розпоряджатися своїм часом та можливостями заробітку, мати як активний дохід, так і пасивний дохід від оренди обєктів нерухомості. ОСОБА_2 не несе на собі тягар утримання будь-кого, окрім себе.

В зв'язку із викладеним, позивач змушена звернутись до суду із цим позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, - ОСОБА_7, вимоги, викладенні в позовній заяві повністю підтримали та посилаючись на вищевикладене, просили суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечував. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що від спільного проживання із відповідачем, без реєстрації шлюбу, дійсно мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З тримісячного віку син мешкав разом із ним за адресою АДРЕСА_3 - за місцем реєстрації. Після чого, в 2012 році позивач протиправно відібрала у відповідача дитину, переховує хлопчика від нього, порушує інтереси та права дитини та самого відповідача. Відповідач зазначає, що позивач отримувала всі соціальні виплати повязані із народженням дитини, допомогу на дитину-інваліда, виплати по догляду за дитиною до трьох років, тощо, але в той же час всі витрати на утримання сина зазнавав саме відповідач, який купував спеціальне харчування, оплачував медичні послуги, забезпечував дитину всім необхідним. Крім того, відповідач зазначає, що його син відноситься до соціально захищених верст населення. Відповідач також в своїх письмових запереченнях посилається на той факт, що постановою КМУ №1071 від 05.09.1996 року «Про порядок закупівлі лікарських засобів підприємствами та установами охорони здоров'я, які фінансуються з бюджету», затверджено перелік з 784 лікарських препаратів вітчизняного та імпортного виробництва, які можуть закуповуватись підприємствами та установами охорони здоров'я, які повністю чи частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів. Постановою КМУ №1303 від 17.08.1998 року, «Про впорядкування безкоштовного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів випадку амбулаторного лікування окремих груп населення та по окремим категоріям захворювань, затверджені групи населення та окремі категорії захворювань, у випадку амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безкоштовно. Згідно додатку 1 до вказаної постанови, до окремих груп населення віднесені діти віком до трьох років та діти-інваліди віком до 16-ти років. Згідно додатку 2 до вказаної постанови, до окремих категорій захворювань віднесено фенілкетонурію.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров'я України №457 від 13.11.2001 року «Про заходи по вдосконаленню медичної допомоги хворим на фенілкетонурію в Україні» передбачено (безкоштовне) забезпечення продуктами лікувального харчування дітей хворих на фенілкетонурію за рахунок державного бюджету у віці до трьох років, а старше трьох років до 14-річного віку включно - за рахунок місцевих бюджетів.

Відповідач вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення на її користь додаткових витрат на утримання дитини нічим не обґрунтовані, оскільки розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися в залежності від дійсно понесених чи передбачених витрат, які позивач з народження сина не несла та нести не бажала, оскільки дитиною займався лише відповідач особисто.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач навмисно, штучно завищує суму понесених нею затрат на ОСОБА_3, надаючи суду неправдиву інформацію, оскільки такі обставини носять можливий характер та можуть взагалі ніколи не виникнути.

Також відповідач в своїх запереченнях вказує, що гарантовані державою соціальні цільові виплати на ОСОБА_3, які належать йому, оформлені, нараховувались та продовжують нараховуватися на ім'я позивача, та в сукупності складають 73440,00 грн., та соціальної допомоги на дитину-інваліда - 49037,73 грн. та мають бути, на думку відповідача, акумульовані на рахунку ОСОБА_3, без врахування комісій і т.п.

Відповідач вважав, що позивач, звертаючись до суді із цим позовом переслідує певну «меркантильну мету», діє не в інтересах дитини, а лише на задоволення своїх особистих інтересів, в зв'язку із чим просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині суми виплат, що перевищує 30% прожитковий мінімум дитини відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, заперечення та пояснення відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

З пояснень сторін по справі та наданих ними доказів суд приходить до висновку про неможливість досягти ними відповідної домовленості через особисті неприязні стосунки.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Судом встановлено, що дитина, ОСОБА_3 народився 25 січня 2011 року та його батьками, згідно свідоцтва про народження, копія якого є в матеріалах цивільної справи, є: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1.

Згідно довідки з місця проживання про склад родини та прописку від 16.06.2015 року, копія якої є в матеріалах справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає та зареєстрований з 14.02.2015 року за адресою АДРЕСА_4, разом із матір'ю, ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. ст. 180, 182, 184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Суд, при визначенні розміру аліментів, повинен враховувати найбільш вагомі обставини, визначені законом, які мають братися ним до уваги при вирішенні спору. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення по справі, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

ОСОБА_8 кодексу України встановлюють принцип, відповідно до якого базою аліментних відрахувань є дійсні та постійні доходи платника. Це прямо випливає зі ст. 183 СК України, яка закріплює загальне правило, що аліменти встановлюються у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідачем до суду не надано жодного належного доказу на підтвердження того факту, що він за станом здоров'я, матеріальним станом чи з інших, перелічених у ст. 182 СК України, причин, не може сплачувати аліменти на дитину у розмірі, який заявлено позивачем до стягнення. Не спростовані відповідачем і твердження позивача щодо його, ОСОБА_2, не регулярного, мінливого доходу. Так, з наданих до справи доказів (а.с. 19-21) вбачається, що відповідач є приватним підприємцем, має у власності кілька обєктів нерухомого майна (а.с. 23,24). З копій довідок податкової інспекції від 30.11.2015 року (а.с. 140) та від 09.02.2016 року (а.с. 141) вбачається, що відповідач за 2014, 2015 роки доходів, як фізична особа-підприємець не отримував.

Таким чином, оскільки відповідач, інших утриманців не має, є працездатним, і як батько зобов'язаний матеріально утримувати свого сина, забезпечити його мінімально необхідними благами, які потрібні для його життя та виховання, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_9 в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно медичного висновку №768 від 14.03.2011 року, копія якого є в матеріалах справи, дитині ОСОБА_3, 25.01.2011 року встановлено діагноз - Фенілкетонурія.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02.12.2014 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_1: визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 за місцем проживання його матері, ОСОБА_1 АДРЕСА_5. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні із малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у його вихованні. Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина, ОСОБА_3, та спілкування з ним, шляхом систематичних побачень у першу та третю суботи місяця з 09-00 до 12-00 години з обовязковим поверненням дитини до постійного місця проживання. В іншій частині в задоволенні первісного та зустрічного позовів - відмовлено. Відомостей про скасування чи зміну вказаного судового рішення судом касаційної інстанції матеріали справи не містять, таким чином вказане рішення набрало законної сили.

Сторони в судовому засіданні не заперечували того факту, що в теперішній час вказане рішення суду виконується: дитина мешкає разом із матір'ю, батькові не перешкоджають спілкуватися із дитиною в час та у спосіб, визначений судом.

З наданих сторонами до суду копій медичної документації дитини, ОСОБА_3, вбачається, що дитина дійсно страждає на захворювання - фенілкетонурія, потребує спеціального лікувального харчування, жорсткої дієти, постійного нагляду лікарів, обстежень, тощо.

Разом із тим, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження доводів відповідача, зазначених ним в письмових запереченнях проти позову та усних поясненнях, наданих під час розгляду справи, з приводу того, що позивач не забезпечує дитині належного догляду, лікування, спеціального харчування, тощо.

Так, з долучених до справи позивачем копій товарних чеків та накладних, вбачається, що позивач купувала спеціальне дієтичне та лікувальне харчування та вартість спеціального харчування для дитини, хворої на фенілкетонурію, є значно вищої від вартості звичайних продуктів харчування, а спеціальні сухі спеціалізовані суміші коштують 1570,80 грн. за одну банку (а.с.14-17).

З відповіді головного лікаря Харківської міської дитячої поліклініки №12 від 06.11.2015 року №17, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 114), вбачається, що дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оглянутий дільничним лікарем 01.10.2015 року, загальний стан здоров'я дитини задовільний, фізичний стан відповідає віку, психомоторний розвиток відповідає віку дитини. Вказана інформація спростовує твердження відповідача щодо неналежного ставлення ОСОБА_1 до догляду за сином, оскільки не дотримання хворими на фенілкетонурію дітьми відповідної дієти призводить до настання незворотних наслідків у стані здоровя дитини, патологічних змін у організмі, тощо.

З копії відповіді головного лікаря КЗОЗ ХМДП №12 від 22.02.2016 року (а.с. 150) вбачається, що дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має річну потребу в лікувальному харчуванні «Тетрафен-70» на 2015 рік - 33 банки. За 2015 рік дитині видано 17 банок вказаної лікувальної суміші. З січня 2016 року ОСОБА_3 лікувального харчування не отримував, закупівля лікувального харчування в січні 2016 року не проводилась в зв'язку із відсутністю вказаної лікувального харчування Україні та вирішенням питання про можливість використання іншого лікувального харчування. Про неповне та несвоєчасне забезпечення дітей, хворих на фенілкетонурію, зокрема, ОСОБА_3, лікувальним харчуванням, свідчить і звернення активу батьків дітей, хворих на фенілкетоноурію, до генерального директора ХСМГЦ, від 14.04.2015 року, копія якого долучена до справи (а.с. 13). Крім того, сам по собі факт створення громадської організації ХРОБДІХФ «Особливі діти», одним з засновників якої є відповідач ОСОБА_2, (а.с. 143) свідчить про існування реальної необхідності сприяння забезпечення членів такої організації медикаментами, дієтичним харчуванням, тощо, та спростовує твердження відповідача щодо належного забезпечення його сина необхідним лікувальним харчуванням за державний кошт та за кошти місцевих бюджетів.

Відповідно до частини 1 статті 185 ОСОБА_8 кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 ОСОБА_8 кодексу України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм ОСОБА_8 кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Тобто, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Згідно положень ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, ураховуючи норми ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 8 ОСОБА_8 кодексу України суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

За таких обставин суд вважає, що позивач, надавши належні та відповідні докази, які повно та всебічно досліджені під час розгляду справи, довела та обґрунтувала свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини-інваліда.

Отже, суд, встановивши, що у зв'язку із наявністю у дитини хронічного генетичного захворювання на фенілкетонурію, основним лікуванням якого є постійне дотримання дитиною суворої дієти, вживання спеціального лікувального харчування, у позивача виникли додаткові витрати, що полягають в придбанні лікувального харчування, забезпеченні дитини іншим, дієтичним харчуванням, належним рівнем медичного догляду, обстежень, занять із лікарем-логопедом (а.с.18), тощо, і такі витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на лікування дитини від хронічного захворювання, підтримання його стану здоров'я, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 500,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10,11,27,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 160,161,180,181,183-185, 191,192 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання дитини, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча пятсот грн.00 коп.) щомісяця, починаючи з 07.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, додаткові витрати на утримання дитини-інваліда, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. (пятсот грн.00 коп.) щомісяця, починаючи з 07.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Суддя Р.Є. Сиротников