Номер провадження: 22-ц/785/5318/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Універсальна» - «Про стягнення матеріальної шкоди», за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

31.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточненні, по якому просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 43 217,69 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2 628 грн. та витрати по оплаті судового збору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що 05.08.2015 року о 15 год. 05 хв. в с. Коси Котовського р-ну Одеської області з вини водія автомобіля марки «ВАЗ 21010», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль марки «Опель Вектра», державний номер НОМЕР_2 та завдана матеріальна та моральна шкода.

Позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не зявився, в попередніх судових засідання свою вину у скоєнному ДТП визнав, проти задоволення позову не заперечував.

Представник відповідача ПАТ СК «Універсальна» до суду не з*явився, надавши письмові заперечення, відповідно до яких стверджував, що позивач не звертався до ПАТ СК «Універсальна» з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, у звязку з чим страхова компанія не порушила права позивача на отримання відшкодування у порядку встановленому Законом, не вчиняло дій, які свідчили б про невизнання або оспорювання такого права.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2016 року позов ОСОБА_2 задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 43 217,69 грн.; понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 406,25 грн.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

30.05.2016 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить скасувати рішення районного суду, направити справу на новий розгляд по суті, посилаючись на неповне зясування районним судом обставин у справі, а також на необґрунтованість та незаконність рішення районного суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, вважав доведеними вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП у повному обсязі та витрати за проведення судової експертизи.

З таким висновками районного суду колегія суддів погоджується частково.

Судом першої інстанції установлено, що 5 серпня 2015 року, о 15 годин 05 хвилин в с. Коси Котовського р-ну Одеської області з вини водія автомобіля «ВАЗ 21010», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль «Опель Вектра», державний номер НОМЕР_2.

Своїми діями водій ОСОБА_3 допустив порушення вимог п. 12.1 «Правил дорожнього руху».

Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 2 вересня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо.

Отже, районний суд вірно вважав доведеним той факт, що відповідач ОСОБА_3 є винним у своєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобілю «ВАЗ 21010», державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, завдано технічних пошкоджень.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 84 від 28 листопада 2015 року, внаслідок ДТП автомобіль марки «Опель Вектра», державний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту становить 43217 гривень 69 копійок, риночна вартість автомобіля станом до ДТП становить 64719 гривень.

На час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб відповідача був застрахований у страховика - ПАТ СК "Універсальна" відповідно до полісу №АЕ/2862803 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів, строк дії полісу тривав з 07.02.2015 року до 06.02.2016 року, з визначеним лімітом страхової виплати в розмірі 50000 грн. за шкоду майну та 100000 грн. за шкоду заподіяну життю та здоров'ю.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що вимоги позивача до ПАТ СК "Універсальна" не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року. Пунктом 22.1 ст. 22 цього Закону передбачено, що при настанні страхового випадку відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.35 вищевказаного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 36.2 Закону - виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім того, у відповідності до п. 33.1.4 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламент виплати), водій транспортного засобу, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

ПАТ СК "Універсальна" у своїх запереченнях на позов ОСОБА_2 зазначили про те, що ОСОБА_3 про вказану пригоду ПАТ СК "Універсальна" не повідомив, тобто свого обов'язку, передбачено законом, не виконав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 4 п. 16 Постанови Пленуму № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року розяснив судам, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Отже, районний суд дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_3 є відповідальною особою за відшкодування шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, що передбачено положеннями ЦК України.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до п. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а згідно до п.1 ч.2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до ст. 22 ЦК України вищезазначені витрати є збитками, яких зазнав позивач для поновлення своїх прав, тому районний суд вважав, що підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача збитки в загальному розмірі 43214 грн. 69 коп.

Однак, такий висновок суду є помилковим, виходячи із такого.

Районним судом не було звернуто увагу на ту обставину, що вартість відновлюваного ремонту експертом визначена з урахуванням ПДВ, який у визначеному розмірі вартості ремонту складає 7202,95 грн.

Оскільки, позивач не здійснював відновлюваний ремонт в умовах СТО, то зазначений розмір ПДВ слід відрахувати від суми відновлюваного ремонту та стягнення з відповідача підлягає відшкодування у розмірі 36014,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним витрати по оплаті товарознавчої експертизи у розмірі 1200 грн. 00 коп. та оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто 372,14 грн.

Що стосується відшкодування витрат у розмірі 2628 гривень, понесених позивачем на правову допомогу, районний суд вірно зазначив про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановленийЗаконом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»

Так, Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-IV «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Оскільки позивачем не були документально підтверджені понесені ним витрати на правову допомогу у сумі 2628 гривень, а лише надано розрахунок вказаних витрат, районний суд правильно відмовив у задоволенні вимоги про відшкодування витрат, повязаних з оплатою правової допомоги.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року - змінити.

Викласти резолютивну частину рішення про часткове задоволення позову у наступній редакції.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП - 36014,74 грн., у відшкодування витрат за проведення експертизи 1200 грн., та судові витрати 372,14 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

09.11.2016 року м. Одеса