У Х В А Л А

16 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання дій протиправними та зобов'язання видати ордер на житло,

в с т а н о в и л а :

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 3 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 5 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4,

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилила, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 3 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року залишила без змін.

27 лютого 2016 року до Верховного Суду України звернулися

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року з підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 52, 58, 64, 65 Житлового кодексу Української РСР, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи заявники послалися на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

3 липня 2013 року, 19 лютого 2014 року, 24 березня, 3 червня й 23 вересня

2015 року, а також постанову Верховного Суду України від 18 листопада

2015 року.

Водночас ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять поновити строк подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до частин першої, третьої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подається заява про перегляд, або з дня прийняття постанови Верховного Суду України, на яку здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки наведені заявниками причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що позивачі ухиляються від переселення з гуртожитку в надане їм у порядку поліпшення житлових умов приміщення - двокімнатну квартиру, вважаючи, що житлова площа наданої їм квартири є недостатньою і не задовольняє потреб всіх членів сім'ї ОСОБА_4, зокрема її син - ОСОБА_5, висловив бажання залишитись проживати у гуртожитку зі своєю сім'єю.

Наданою для порівняння ухвалою від 3 липня 2013 року суд касаційної інстанції скасував ухвалене у справі рішення апеляційного суду та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, оскільки допущені судом апеляційної інстанції порушення норм права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Ухвалою від 19 лютого 2014 року поновлено ОСОБА_4,

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк на касаційне оскарження ухвалених у справі рішень, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Ухвалою від 24 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано неподаною та повернуто заявникам.

Ухвалою від 3 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Ухвалою від 23 вересня 2015 року поновлено ОСОБА_4,

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк на касаційне оскарження ухвалених у справі рішень, відкрито касаційне провадження та витребувано справу з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Порівняння зазначених ухвал, наданих заявниками на підтвердження вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від

18 листопада 2015 року, прийнятій у справі за позовом про виселення без надання іншого жилого приміщення та зустрічним позовом про визнання права користування жилим приміщенням, міститься висновок про те, що згідно статті 125 ЖК УРСР до осіб, яких не може бути виселено із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення відносяться, зокрема, члени сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

5 листопада 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк подання заяви про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

5 листопада 2015 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання дій протиправними та зобов'язання видати ордер на житло за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко