АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Звук-М», ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ПП «Арт-Трейдінг» про визнання недійсним договору про передачу авторських та суміжних прав та за зустрічним позовом Приватного підприємства «Арт-Трейдінг», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП», Товариства з обмеженою відповідальністю «Звук-М», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права та визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

22.01.2015 до суду звернувся позивач ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП» з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним Договір про передачу авторських та суміжних прав № 24 від 24.11.2012, укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з моменту його укладення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.2012 між відповідачами було укладено Договір про передачу авторських та суміжних прав № 24, за яким ОСОБА_3 передав ФОП ОСОБА_2 виключні майнові та суміжні права на ряд творів, згідно Додатку № 1 до вказаного Договору, зокрема на твори «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7». Вказував, що вказаний договір недійсний, оскільки 06.08.2014 ТОВ «Звук-М» за Ліцензійним договором № 01-06/08/14 передали ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП» виключні авторські та суміжні права на вказані вище твори. Таким чином позивач вважає, що оспорюваний договір є недійсним, оскільки станом на час його укладення виключні майнові авторські та суміжні права належали ТОВ «Звук-М», а не ОСОБА_3, якому авторські права на вказані твори не належали ніколи, і розпорядитись ними він не мав права.

Справа № 760/1342/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/2179/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 та третя особа ПП «Арт-Трейдінг» звернулись до суду з зустрічним позовом до ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП», ТОВ «Звук-М», ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про визнання права та визнання договорів недійсними.

Зустрічніпозовні вимоги мотивовані тим, що Ліцензійний договір № 271/11 від 04.10.2011, Ліцензійний договір № 75/12 від 14.06.2012, Ліцензійний договір № 166/13 від 01.07.2013 та Ліцензійний договір № 68/10 від 21.05.2010 є фіктивними договорами, оскільки станом на 24.11.2012 виключні майнові авторські і суміжні права належали ОСОБА_3, який за Договором від 24.11.2012 передав їх ФОП ОСОБА_2, а він в свою чергу на підставі Договору від 01.01.2013 передав права на вказані вище твори ПП «Арт-Трейдінг». Посилались на те, що ОСОБА_3, укладаючи та підписуючи в Договір № 24 від 24.11.2012. гарантував ФОП ОСОБА_2, те, що він є єдиним володільцем виключних авторських майнових та суміжних прав на вказані твори.

Просили:

визнати законним правоволодіння ОСОБА_2 виключними майновими авторськими та суміжними правами на твори «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7» (у виконанні ОСОБА_3), яке виникло на підставі Договору про передачу авторських та суміжних прав № 24 від 24.11.2012;

визнати законним правоволодіння ПП «Арт-Трейдінг» невиключними майновими авторськими та суміжними правами на твори «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7» (у виконанні ОСОБА_3), яке виникло на підставі Договору про передачу авторських та суміжних прав № 01/02/13 від 01.01.2013;

визнати недійсним Ліцензійний договір № 01-06/08/14 від 06.08.2014 в частині передачі ТОВ «Звук-М» ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП» виключних майнових авторських та суміжних прав на твори: «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7» (у виконанні ОСОБА_3);

визнати недійсним Ліцензійний договір № 271/11 від 04.10.2011, укладений між ТОВ «Звук-М» та ОСОБА_3 в частині передачі виключних майнових авторських та суміжних прав на твір: «ІНФОРМАЦІЯ_3 (у виконанні ОСОБА_3);

визнати недійсним Ліцензійний договір № 75/12 від 14.06.2012, укладений між ТОВ «Звук-М» та ОСОБА_3 в частині передачі виключних майнових авторських та суміжних прав на твори: «ІНФОРМАЦІЯ_4» та «ІНФОРМАЦІЯ_6» (у виконанні ОСОБА_3);

визнати недійсним Ліцензійний договір № 68/10 від 21.05.2010, укладений між ТОВ «Звук-М» та ОСОБА_9, в частині передачі виключних майнових авторських та суміжних прав на твір: «ІНФОРМАЦІЯ_5» (у виконанні ОСОБА_3);

визнати недійсним Ліцензійний договір № 166/13 від 01.07.2013 р., укладений між ТОВ «Звук-М» та ОСОБА_4 в частині передачі виключних майнових авторських та суміжних прав на твір: «ІНФОРМАЦІЯ_7» (у виконанні ОСОБА_3).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2015 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3, Анатолійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Звук-М», ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ПП «Арт-Трейдінг» про визнання недійсним договору про передачу авторських та суміжних прав.

Також відмовлено у задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства «Арт-Трейдінг», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП», Товариства з обмеженою відповідальністю «Звук-М», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права та визнання договорів недійсними.

Не погодився з ухваленим рішенням суду позивач, його представником подана апеляційна скарга, в якій вказується на необґрунтованість та незаконність висновку суду про непідсудність справи як судам України, так і Солом'янському районному суду м. Києва. Представник позивача посилається на положення ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно яких суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону, та вказує на те, що питання підсудності справи не може вирішуватись при постановленні рішення суду. Також звертається увага на порушення норм матеріального права, неприйняття до уваги наявних в матеріалах справи доказів та безпідставність відмови у задоволенні первісних позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2015, ухвалити нове рішення про задоволення вимог первісного позову.

В судому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись в установленому законом порядку.

ПП «Арт-Трейдінг», ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3, ТОВ «Звук-М», ОСОБА_4 були отримані копії апеляційних скарг (а.с.182-184;200-204). Пояснення або заперечення на апеляційну скаргу ними подані не були.

09.11.2015 представник ПП «Арт-Трейдінг» звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи призначеного на 10.11.2015, яке було задоволено апеляційним судом, розгляд справи був відкладений на 09.12.2015.

09.12.2015 сторони в судове засіданні не з'явились, однак у зв'язку з відсутністю даних про повідомлення відповідачів ОСОБА_3, ТОВ «Звук-М», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розгляд справи апеляційним судом, судове засідання було відкладено на 20.01.2016.

Судові повідомлення про призначений розгляд справи на 20.01.2016 були направлені всім учасникам процесу, проте вручені не були, повернуті поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання.

В силу ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

В порядку ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Положеннями ст. 303-1 ЦПК України визначений строк розгляду апеляційної скарги, а саме апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

За наведених обставин, коли всі учасники розгляду отримали копію апеляційної скарги, правом на подання письмових пояснень та участь в судових засіданнях не скористались, рухом справи не цікавились, колегія суддів вважала за доцільне розглянути справу у відсутність відповідачів та третьої особи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні як первісних, так і зустрічних позовних вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку мають місце приватноправові відносини з іноземним елементом та оспорюванні договори укладені на території іноземної держави (територія РФ). Статтями 76 та 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено перелік підстав визначення підсудності справ судам України, які не передбачають підстав для визначення підсудності судам України даного спору.

При розгляді первісного позову судом вказано на те, що за Договором про передачу авторських та суміжних прав № 24 від 24.11. 2012 ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 передано виключні майнові авторські та суміжні права на чотирнадцять творів (Додаток № 1 до Договору). Разом з тим, позивач, оспорюючи правомірність передачі прав на п'ять творів, безпідставно просить визнати недійсним Договір в повному обсязі з моменту його укладення. Також судом визнані недоведеним позивачем того, що ОСОБА_3 незаконно та безпідставно розпорядився виключними майновими авторськими правами на твори «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», уклавши з ФОП ОСОБА_2 оспорюваний Договір.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе.

В силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 цієї норми законодавства апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Апеляційна скарга подана позивачем за первісним позовом, містить доводи лише щодо незаконності рішенні суду в частині вирішення заявлених ними позовних вимог. Разом з тим, в частині вирішення судом зустрічного позову вбачається порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Перш за все слід звернути увагу на правила підсудності визначені Законом України «Про міжнародне приватне право».

В силу ст. 1 цього Закону іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

В даному випадку позивач є юридичною особою, зареєстрованим Україною /а.с.49/, відповідач - ОСОБА_2 суб'єкт підприємницької діяльності України, зареєстроване місце знаходження якого є АДРЕСА_1 /а.с.105/. Відповідач ОСОБА_3- громадянин Російської Федерації, зареєстрований: АДРЕСА_2.

Оспорюваним є Договір про передачу авторський та суміжних прав № 24 від 24.11.2012, укладений між ФОП ОСОБА_2 та громадянином Російської Федерації ОСОБА_3 в м. Нарткала на території Російської Федерації.

За даним договором ОСОБА_3 передав ФОП ОСОБА_2 виключні майнові авторські та суміжні права на 14 творів у його виконанні, за авторством ОСОБА_4 та ОСОБА_11, на використання цих творів на території всіх країн світу.

Разом з цим сторони визначили, що у випадку виникнення спорів з приводу цього договору будь-яка із сторін має право передати такий спір на розгляд суду по місцю знаходження Видавця, тобто відповідача ОСОБА_2, який є громадянином України і має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, що відносить до Солом'янського району м. Києва. Таким чином, визначивши місце розгляду спорів, сторони визначили і право, яке підлягає застосуванню до цього договору, а саме право України /а.с.9-15,92-98/.

Згідно з положеннями ст. 4 цього Закону право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами.

Визначене згідно з частиною першою цієї статті право, як виняток, не застосовується, якщо за всіма обставинами правовідносини мають незначний зв'язок з визначеним правом і мають більш тісний зв'язок з іншим правом. Це положення не застосовується, якщо сторони (сторона) здійснили вибір права відповідно до частини першої цієї статті.

Правила цього Закону про визначення права, що підлягає застосуванню судом, поширюються на інші органи, які мають повноваження вирішувати питання про право, що підлягає застосуванню.

Визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин на підставі колізійних норм, не здійснюється, якщо міжнародним договором України передбачено застосування до відповідних відносин матеріально-правових норм.

Згідно з колізійними нормами щодо прав інтелектуальної власності до правочинів, предметом яких є право інтелектуальної власності, застосовується право, що визначається згідно з відповідними правилами цього Закону (ст.36 цього Закону).

До правовідносин у сфері захисту прав інтелектуальної власності застосовується право держави, у якій вимагається захист цих прав (ст. 37 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону, на яку послався суд першої інстанції, підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Отже порушення правил підсудності є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, а не підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, згідно з ч. 1 ст.76 Закону суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що норми Закону України «Про міжнародне приватне право» не передбачають підстав для визначення підсудності судам України даного спору є помилковим. Справа підлягає розгляду судами України, оскільки це передбачили своєю угодою сторони, відповідач у справі має місце проживання в Україні, захисту вимагає особа, зареєстрована Україною і щодо використання об'єктів інтелектуальної власності.

Судом першої інстанції встановлено, що за Договором про передачу авторських та суміжних прав № 24 від 24.11.2012 ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 передано виключні майнові авторські та суміжні права на чотирнадцять творів (Додаток № 1 до Договору).

Як вказано судом першої інстанції, позивач, оспорюючи правомірність передачі прав на п'ять творів безпідставно просить визнати недійсним Договір про передачу авторських та суміжних прав № 24 від 24.11.2012 в повному обсязі з моменту його укладення. Проте зазначена обставина не позбавляє суд обов'язку перевірити обставини щодо передачі прав в межах заявлених позовних вимог, тобто щодо творів заявлених позивачем.

В позовній заяві позивач вказує на незаконність передачі прав на твори : «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», оскільки за умовами Ліцензійного договору № 01-06/08/14 від 06.08.2014 саме йому були передані виключні авторські та суміжні права на вказані вище твори.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Звук-М» та ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП» 06.08.2014 був укладений Ліцензійний договір № 01-06/08/14 від 06.08.2014 /а.с.16-25/.

Заумовами вказаного договору ТОВ «Звук-М» передав виключні авторські та суміжні права на твори, зокрема: «ІНФОРМАЦІЯ_3» (автор музики і слів ОСОБА_12; виконавець ОСОБА_3); «ІНФОРМАЦІЯ_4» (автор музики і виконавець: ОСОБА_3; автор слів ОСОБА_13); «ІНФОРМАЦІЯ_5» (автор музики і слів: ОСОБА_11; виконавець ОСОБА_3); «ІНФОРМАЦІЯ_6» (автор музики і слів ОСОБА_15; виконавець ОСОБА_3); «ІНФОРМАЦІЯ_7» (автор музики і слів ОСОБА_4; виконавець ОСОБА_3)

Відповідно до положень статті I Всесвітньої конвенції про авторське права (Париж, 24.07.197) «Кожна Договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, як-от: твори письмові, музикальні, драматичні та кінематографічні, твори живопису, графіки та скульптури».

Стаття ІІ цієї Конвенції визначає: «Випущені в світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені в світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені в світ на її власній території».

Згідно ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. В силу ст. 15 цього Закону майнові права автора можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 37 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та статті 450 ЦК України, первинними суб'єктами суміжних прав є виконавець, виробник фонограми, виробник відеограми, організація мовлення. Суб'єктами суміжних прав є також інші особи, які набули таких прав відповідно до договору чи закону.

Як вбачається ОСОБА_3 є виконавцем цих творів, тобто він в силу ст.ст. 449-451 ЦК України, ст.ст. 35-37 Закону України «Про авторські та суміжні права» є власником суміжних прав, які є від'ємними від авторських. Авторські права ОСОБА_3 має лише на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_4».

За умовами Ліцензійного договору №271/11 від 04.10.2011, укладеним між ТОВ «Звук-М» та ОСОБА_3, останній передав ТОВ «Звук-М» виключні авторські і суміжні права, зокрема, на твір «ІНФОРМАЦІЯ_3» (автор музики і слів ОСОБА_12; виконавець ОСОБА_3) /а.с.23-25/.

Згідно з умовами Ліцензійного договору № 75/12 від 14.06.2012, укладеним між ТОВ «Звук-М» та ОСОБА_3, останній передав ТОВ «Звук-М» виключні авторські і суміжні права, зокрема, на твори: «ІНФОРМАЦІЯ_6» (автор музики і слів ОСОБА_15; виконавець ОСОБА_3); «ІНФОРМАЦІЯ_4» (автор музики і виконавець: ОСОБА_3; автор слів ОСОБА_13) /а.с.26-28/.

Виключні авторські і суміжні права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_5» були набуті ТОВ «Звук-М» на підставі Ліцензійного Договору № 68/10 від 21.05.2010, укладеним з ОСОБА_5, яка визначена автором музики і слів /а.с.29-35/.

Виключні авторські і суміжні права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_7» були набуті ТОВ «Звук-М» на підставі Ліцензійного Договору № 166/13 АС від 01.07.2013, укладеним з ОСОБА_4, який визначений автором музики і слів /а.с.36-45/.

Згідно з Ліцензійним договором № 01-06/08/14 від 06.08.2014 ТОВ «Звук-М»передало ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП» виключні майнові авторські та суміжні права, зокрема, на твори у виконанні ОСОБА_3: «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7».

А отже позивач ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП», як правовлоділець виключних майнових авторських та суміжних прав на твори: «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7» має право на захист цих прав в судах України.

Згідно з Договором про передачу авторський та суміжних прав № 24 від 24.11.2012, укладений між ФОПОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_3 передав ФОП ОСОБА_2 виключні майнові авторські та суміжні права, зокрема, на твори «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_3» у виконанні ОСОБА_3, за авторством ОСОБА_4 та ОСОБА_11, в тому числі на використання цих творів на території всіх країн світу.

Законодавство у сфері авторського права розмежовує поняття майнових прав на: виключні і невиключні.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору.

Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону.

Передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору.

За авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються.

За авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам.

Права на використання твору, що передаються за авторським договором, вважаються невиключними, якщо у договорі не передбачено передачі виключних прав на використання твору.

Оскільки ОСОБА_3 не є власником авторських прав та твори «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», то передача ним виключних майнових авторських прав на ці твори суперечить нормам права у сфері інтелектуальної власності .

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виконавці здійснюють свої права за умови дотримання ними прав авторів виконуваних творів та інших суб'єктів авторського права.

Отже ОСОБА_3, як виконавець, міг здійснити передачу належних йому суміжних прав ці твори лише за умови дотримання ними прав авторів виконуваних творів та інших суб'єктів авторського права. А згоди останніх на укладення ним договору з ФОП ОСОБА_2 не вбачається.

Також враховуючи, що відповідно до умов Ліцензійного договору №271/11 від 04.10.2011 та договору № 75/12 від 14.06.2012 ОСОБА_3 передав виключні авторські і суміжні права ТОВ «Звук-М» на твори «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_6» передача цих прав ФОП ОСОБА_2 за договором № 24 від 24.11.2012 також не відповідає нормам права у сфері інтелектуальної власності. Зокрема, ч. 4 ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права», в частині, що стосуються його авторського права на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_4», а також положенням ст.ст. 36,39 цього Закону щодо стосується його суміжних права.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

А отже, Договір про передачу авторський та суміжних прав № 24 від 24.11.2012, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недійсним в частині передачі прав на твори: «ІНФОРМАЦІЯ_3» (автор музики і слів ОСОБА_12; виконавець ОСОБА_3); «ІНФОРМАЦІЯ_4» (автор музики та виконавець: ОСОБА_3; автор слів ОСОБА_13); «ІНФОРМАЦІЯ_5» (автор музики і слів: ОСОБА_11; виконавець ОСОБА_3); «ІНФОРМАЦІЯ_6» (автор музики і слів ОСОБА_15; виконавець ОСОБА_3); «ІНФОРМАЦІЯ_7» (автор музики і слів ОСОБА_4; виконавець ОСОБА_3).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що станом на час укладення оспорюваного договору твору «ІНФОРМАЦІЯ_7»не існувало підтверджуються поясненнями автора цього твору ОСОБА_4, які нотаріально завірені в Російській Федерації, громадянином якої він є та надані в ході розгляду цієї справи. Так, вказані пояснення не свідченнями наданими в порядку ЦПК України, разом з тим, враховуючи місце проживання цієї особи, факт нотаріального посвідчення цих пояснень, що свідчить їх надання саме цієї особою, колегія суддів оцінює даний доказ як письмовий доказ, який є належним і допустимим, оскільки лише автор може достеменно вказати на час створення ним твору. Так, ОСОБА_4 вказує на те, що твір «ІНФОРМАЦІЯ_7» був створений 01.07.2013 і всі авторські і суміжні права ним були передані ТОВ «Звук-М» за Ліцензійним договором № 166/13 від 01.07.2013 /а.с.136/.

Проте, лише на цій підставі договір № 24 від 24.11.2012 не може бути визнаний недійсним в цілому, оскільки він укладений на передачу чотирнадцяти творів, а інтереси позивача вбачають порушеними в частині п'яти творів, правоволодільцем яких він є. А за змістом ст.ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Також в порядку ст.15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, оспорюваних прав. Таким чином, в іншій частині договір не порушує прав позивача, а тому вимога про визнання його недійсним в цілому є необгрнутованою.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог, як вже вказано вище висновок суду першої інстанції про те, що норми Закону України «Про міжнародне приватне право» не передбачають підстав для визначення підсудності судам України даного спору визнаний помилковим. Справа підлягає розгляду судами України, оскільки це передбачили своєю угодою сторони Договору про передачу авторський та суміжних прав № 24 від 24.11.2012, відповідач у справі має місце проживання в Україні, захисту вимагає особа, зареєстрована Україною і щодо використання об'єктів інтелектуальної власності.

Проте, Ліцензійний договір № 271/11 від 04.10.2011, укладений між ТОВ «Звук-М» та ОСОБА_3; Ліцензійний договір № 75/12 від 14.06.2012, укладений між ТОВ «Звук-М» та ОСОБА_3; Ліцензійний договір № 68/10 від 21.05.2010, укладений між ТОВ «Звук-М» та ОСОБА_9; Ліцензійний договір № 166/13 від 01.07.2013, укладений між ТОВ «Звук-М» та ОСОБА_4 таких умов не містять. Дані договори укладені на території Російської Федерації, сторонами є особи Російської Федерації, законодавство сторонами договору також визначено Російської Федерації. А отже судом першої інстанції вимоги зустрічного позову про визнання вказаних договорів недійсними прийняті до розгляду з порушенням норм матеріального і процесуального права щодо визначення підсудності цього спору судам України. Однак усунути вказане порушення на стадії апеляційного розгляду, виходячи з норм ЦПК України, не вбачається можливим, оскільки саме лише порушення правил підсудності не є підставою для скасування рішення суду.

Вказані вимоги ґрунтуються на положеннях Договору про передачу авторський та суміжних прав № 24 від 24.11.2012, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в умовах якого саме в частині цих п'яти творів встановлена невідповідність вимогам законодавства у сфері інтелектуальної власності, що дає підстави для визнання його недійсним в частині цих творів. А тому підстав для задоволення цих вимог зустрічного позову не вбачається. Проте, судом першої інстанції були визначені інші підстави відмови у задоволені позову, які не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Також слід звернути увагу, що зустрічний позов заявлений Приватним підприємством «Арт-Трейдінг», фізичною особи-підприємцем ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП», Товариства з обмеженою відповідальністю «Звук-М», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права та визнання договорів недійсними

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В силу ст. 16 цього Кодексу не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Перелік справ, підвідомчих господарському суду, наведений в ст. 12 ГПК України.

Як вбачається зустрічні вимоги заявлені суб'єктами господарювання , предметом спору, зокрема є Ліцензійний договір № 01-06/08/14 від 06.08.2014, укладений між ТОВ «Звук-М» ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП», які є відповідачами за цим позовом. А отже правовідносини що виникли між ПП «Арт-Трейдінг», ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП», ТОВ «Звук-М» щодо укладення цього договору містять ознаки господарсько-правових правовідносин.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В порядку ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриття провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав визначених ст.ст. 205,207 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПП «Арт-Трейдінг», ФОП ОСОБА_2 до ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП», ТОВ «Звук-М» про визнання недійсним Ліцензійного договору № 01/06/08/14 від 06.08.2014 постановлене з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, так як в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 4 ч. 11 ст. 309 цього Кодексу порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Оскільки апеляційним судом встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП» - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2015 скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРСМЕДІА ГРУП» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Звук-М», ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ПП «Арт-Трейдінг» про визнання недійсним договору про передачу авторських та суміжних прав - задовольнити частково.

Визнати недійсним з моменту укладення Договір про передачу авторських та суміжних прав № 24 від 24.11.2012, укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині передачі виключних авторських і суміжних прав на наступні твори: «ІНФОРМАЦІЯ_3» (автор музики і слів : ОСОБА_12; виконавець ОСОБА_3); «ІНФОРМАЦІЯ_4» (автор музики і виконавець: ОСОБА_3; автор слів ОСОБА_13); «ІНФОРМАЦІЯ_5» (автор музики і слів: ОСОБА_11; виконавець ОСОБА_3); «ІНФОРМАЦІЯ_6» (автор музики і слів: ОСОБА_15; виконавець ОСОБА_3); «ІНФОРМАЦІЯ_7» (автор музики і слів: ОСОБА_4; виконавець ОСОБА_3).

В задоволенні інших вимог первісного позову - відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог Приватного підприємства «Арт-Трейдінг», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП», Товариства з обмеженою відповідальністю «Звук-М» про визнання недійсним Ліцензійного договору № 01/06/08/14 від 06.08.2014 - закрити.

В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Арт-Трейдінг», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Звук-М», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права та визнання договорів недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: