УХВАЛА

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», третя особа - Миронівсько-Богуславський об'єднаний районний військовий комісаріат, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2007 року він працював інженером дільниці автоматизації та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» (далі - Золотоніське ЛВ УМГ) публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз»). У зв'язку з отриманням повісток Миронівсько-Богуславського об'єднаного районного військового комісаріату, виконуючи наказ Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, у період з 5 травня по 7 травня 2015 року він проходив медичну комісію, після чого був відправлений на військову службу в лавах Збройних Сил України, а саме в зону проведення АТО, де перебуває на даний час. 6 травня 2015 року оригінали повісток він передав відповідачу. Згодом він дізнався, що наказом начальника управління від 6 травня 2015 року його було звільнено з роботи. Зазначав, що копію повідомлення або наказу про звільнення він не отримував, що є порушенням ст. 47 КЗпП України. Вважав, що йому, як працівнику, якого залучено до виконання обов'язків, передбачених Законами України «Про військовий обов'язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до чч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України надано гарантії та пільги, зокрема збереження місця роботи, посади і компенсація із бюджету середнього заробітку на підприємстві, в якому він працював на час призову. Отже, його звільнення з роботи є незаконним. Крім того, такими діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 100 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив скасувати наказ начальника Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів від 6 травня 2015 року № 40-к; поновити його на роботі з 6 травня 2015 року; зобов'язати відповідача виплачувати йому заробітну плату з 6 травня 2015 року до закінчення ним служби у Збройних Силах України та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області

від 23 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано наказ начальника Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів від 6 травня 2015 року № 40-к про звільнення з роботи ОСОБА_3 за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді інженера групи метрології дільниці автоматизації виробництва та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів з 6 травня 2015 року. Стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_3 2 тис. грн за заподіяну моральну шкоду. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_3

У касаційній скарзі ПАТ «Укртрансгаз», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач безпідставно звільнив позивача за допущені останнім систематичні порушення трудової дисципліни, оскільки після накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 у вигляді догани, що мало місце 21 квітня 2015 року, не було виявлено порушень трудової дисципліни, які б свідчили про систематичність порушення позивачем трудової дисципліни.

Апеляційний суд погодився з такими висновками. Також апеляційний суд виходив з того, що порушення, допущені позивачем, не можна вважати систематичним невиконанням ним посадових обов'язків, оскільки він їх вчинив до накладення першого дисциплінарного стягнення внаслідок неправильного розуміння своїх посадових обов'язків. Крім того, в наказі про звільнення не вказано, за які саме проступки було звільнено позивача, а наведене лише загальне формулювання. Також суд зазначив, що позивач вчинив одне триваюче порушення.

Проте повністю погодитись із такимивисновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 2007 року ОСОБА_3 працював інженером групи метрології дільниці автоматизації та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз».

Наказом начальника Золотоніського ЛВ УМГ від 6 травня 2015 року № 40-к ОСОБА_3 звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи позов, апеляційний суд послався на те, що з наказу про звільнення ОСОБА_3 не вбачається, за які саме систематичні порушення трудової дисципліни його було звільнено з роботи, а наведено лише загальне формулювання звільнення. Крім того, порушення, допущені позивачем, є одним триваючим порушенням, вчиненим на різних об'єктах до дня його виявлення, а, відтак, воно не може вважатись систематичним.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що в наказі від 6 травня 2015 року № 40-к підставою для звільнення позивача зазначено наказ про накладення дисциплінарного стягнення від 6 квітня 2015 року № 4-с.

Крім того, посилався на те, що наказом начальника Золотоніського ЛВ УМГ від 21 квітня 2015 року № 3-с за порушення вимог п. 1.4 Посадової інструкції інженера групи метрології дільниці автоматизації та телемеханіки, вимог п. 6 Інструкції щодо порядку пломбування газовимірювального обладнання», за невиконання наказу по Золотоніському ЛВ УМГ від 17 грудня 2014 року № 227 ОСОБА_3 оголошено догану.

Підставою для накладення дисциплінарного стягнення став акт обстеження стану пломбування газовимірювального обладнання ГРС Тулинці-2 від 16 квітня 2015 року.

При цьому також зазначав, що відповідно до акту перевірки стану приладів обліку газу та їх пломбування ГРС: Тулинці-2, Тулинці-1, Ржищів, Стайки, Кагарлик, Земельники, Росава, Миронівка, Медвин, Ківшовата, Богуслав від 22 квітня 2015 року останнє виявлення порушення позивачем виявлено комісією 21 квітня 2016 року.

Вважав, що притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, згідно наказу Золотоніського ЛВ УМГ від 6 травня 2015 року № 40-к, прийнятий на підставі наказу від 6 травня 2015 року № 4-с, фактично винесено за виявлені порушення на об'єктах газорозподільних станцій Тулинці-2, Тулинці-1, Ржищів, Стайки, Кагарлик, Земельники, Росава, Миронівка, Медвин, Ківшовата, Богуслав, перевірку яких здійснено після виявлення порушення 16 квітня 2015 року на ГРС Тулинці-2 і надалі недоліки не були усунені.

У пп. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що усправах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Також, пославшись на те, що ОСОБА_3 вчинив одне триваюче порушення, належним чином доводів роботодавця не перевірив, а зробив висновок на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

У порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд наведене не врахував, не дав цим доводам та наявним в матеріалах справи доказам належної правової оцінки, не навів мотивів їх відхилення, не дав оцінку тому, чи є зазначені порушення дисциплінарним проступком, пов'язаним з тривалим, короткочасним невиконанням ним обов'язків, чи не є вони систематичними.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик