Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, який мотивувала тим, що 07 червня 2013 року між нею та відповідачем укладено договір довічного утримання, згідно з п.1 якого позивач передала ОСОБА_5 у власність жилий будинок з належними до нього надвірними спорудами жилою площею 49,0 кв. м загальною площею 139,9 кв. м, який знаходиться по АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язалась довічно забезпечувати її повним матеріальним утриманням, харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою із зберіганням її права безоплатного довічного користування та проживання у відчужуваному жилому будинку. Вартість матеріального забезпечення сторонами визначена в розмірі 400 грн на місяць. Оскільки відповідач після укладення вказаного договору не виконувала покладені на неї договором обов'язки, позивач просить розірвати вищевказаний договір з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. На стадії апеляційного розгляду справи до участі у справі залучено її правонаступника в порядку спадкування за заповітом - ОСОБА_6.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 червня 2013 року між сторонами укладено договір довічного утримання.

Згідно п. 1 ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_5 належний їй на праві приватної власності жилий будинок з належними до нього надвірними спорудами, жилою площею 49,0 кв. м та загальною площею 139 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2, взамін чого відповідач зобов'язується надавати позивачу довічне матеріальне забезпечення.

Пунктами 5, 6 вищевказаного договору передбачено, що обов'язок Набувача по наданню Відчужувачеві довічного забезпечення визначається у вигляді: повного матеріального утримання, забезпечення харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберігання її права безоплатного довічного користування та проживання у відчужуваному будинку. Вартість матеріального забезпечення визначена в розмірі 400 грн на місяць.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 неналежно виконувала обов'язки за укладеним із ОСОБА_4 договором довічного утримання, а тому вірно розірвав договір довічного утримання від 07 червня 2013 року.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О.Карпенко
Г.І. Мостова