АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/213/16 Справа № 199/7926/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Красвітної Т.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності майна, визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту належності майна, визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування за законом. Позивач вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_4, котрий з 2002 pоку перебував у шлюбі з ОСОБА_3 З початку 90-х років батько проживав з відповідачем в квартирі АДРЕСА_1, мав особисті легкові автомобілі та встановив навпроти вікон вказаної квартири, без відповідних дозволів, металевий гараж для обслуговування своїх автомобілів.

Посилаючись на те, що він та відповідач прийняли спадщину після смерті батька, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовилися від прийняття спадщини на його користь, позивач просив встановити факт, що будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва вищезазначеного гаражу належали на праві особистої власності померлому ОСОБА_4; визнати за ним (позивачем) право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частини будівельних матеріалів, використантх в процесі будівництва гаражу.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення як незаконного, необґрунтованого, а також про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Зі справи вбачається що 29 січня 1991 року ОСОБА_7 було видано ордер на право зайняття житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 (а.с.151). Приблизно в 1992 році навпроти вікон вказаної квартири самовільно, без відповідних дозволів, було встановлено металевий гараж.

З 2002 pоку батько позивача ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 Проживаючи у вказаній квартирі він користувався зазначеним гаражем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Його спадкоємці - сторони по справі прийняли спадщину в передбаченому законом порядку, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його недоведеності, а також з того, що встановлення факту належності на праві особистої власності померлому ОСОБА_4 будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва гаражу, не передбачено ст.256 ЦПК України.

З такими висновками суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до вимог ч.2 ст.256 ЦПК України та роз'яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення.

Оскільки від встановлення факту належності на праві особистої власності спадкодавцю будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва гаражу залежить право сторін на спадкування, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку установлення даного факту, суд дійшов хибного висновку про те, що встановлення такого факту не передбачено ст.256 ЦПК України.

За загальним правилом, установленим ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до процесуального закону доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Оскільки позивач не надав суду відповідних доказів про належність на праві особистої власності спадкодавцю будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва гаражу, у задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не забезпечив право позивача на допит свідків, вказавши на те, що позивач сам повинен забезпечувати явку свідків до суду, не є підставою для задоволення апеляційної скарги в повному об'ємі, оскільки стаття 50 ЦПК України покладає на свідка обов'язок з'явитися до суду у визначений судом час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. При цьому суд не забезпечує доставку свідка до місця розгляду справи, оплату йому витрат, пов'язаних із викликом до суду, тощо.

Крім того в суді апеляційної інстанції представник апелянта пояснив, що доказів про належність на праві особистої власності спадкодавцю будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва гаражу у позивача немає і свідки це підтвердити не можуть.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом не встановлено кому саме належать будівельні матеріали, використані в процесі будівництва гаражу, не заслуговують на увагу, оскільки така вимога позивачем заявлена не була.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги наведені обставини, постановлене судове рішення підлягає зміні в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року змінити в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову відповідно з даним рішенням, а в іншій частині - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Романюк М.М.

Красвітна Т.П.