Провадження № 22-ц/779/2259/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника апелянта - Рокетської С.В.

відповідача-позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання договору припиненим, - за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з первісним позовом, обґрунтувавши тим, що згідно кредитного договору №IFU0А800001200 від 09.04.2008 року банк надав ОСОБА_5 кредитні кошти в розмір 28879,60 грн. на строк до 08.04.2013 року з умовами користування передбачених договором. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання станом на 03.10.2014 року за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 93790,25 грн., які банк просив стягнути з відповідача.

В свою чергу в лютому 2015 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» в якому послалась на те, що 04.02.2009 року між банком та ОСОБА_5 без її відома була укладена додаткова угода №1 до кредитно-заставного договору, якою були внесені зміни до п. 16.6 даного договору. Внаслідок даної зміни основного зобов'язання збільшився обсяг відповідальності позичальника ОСОБА_5 за кредитним договором, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.09.2016 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором IFU0А800001200 від 09/04/2008 р.,укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Договір поруки укладений ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 09.04.2008 року щодо поруки за виконання зобов`язання ОСОБА_5 за кредитним договором IFU0А800001200 від 09.04.2008 р. визнано припиненим.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, доводи якої зводяться до того, що суд помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителя та необгрунтовано задовольнив зустрічний позов про припинення договору поруки на підставі ч.1,4 ст. 559 ЦК України. Так, ч. 4 ст. 559 ЦК України чітко встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Пунктом 12 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Тобто, зі змісту умов договору поруки вбачається, що строк її дії встановлено в самому договорі поруки, та зважаючи на те, що строк кредитного договору визначений 08.04.2013 року, ще не закінчився. Крім того, поручитель підтвердила, що вона ознайомлена з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згодна виступати поручителем за борговими зобов'язаннями, в т.ч. і умовами щодо можливості в подальшому вносити зміни до кредитного договору. Враховуючи, що поручитель була ознайомлена з можливістю внесення змін до кредитного договору, то відсутня одна із підстав припинення договору поруки - відсутність поінформованості поручителя. В додатковій угоді до кредитного договору від 04.02.2009 року сторони зазначили новий розмір щомісячного платежу в сумі 655,84 грн. кожного місяця, коли як первісний платіж складав 890,62 грн., строк виконання зобов'язань не змінився. За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди є помилковим. Тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі, у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення поруки відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не обґрунтовано належними на те правовими підставами, а зустрічний позов підлягає задоволенню з підстав припинення договору передбачених п.п. 1, 4 ст. 559 ЦК України.

Судом встановлено, що 09.04.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (тоді ЗАТ КБ «Приват Банк») та ОСОБА_5 уклали кредитно-заставний договір IFU0А800001200, відповідно до якого позичальнику передано в строкове платне користування грошові кошти в сумі 28879,60 гривень до 08.04.2013 року на умовах, що вказані в договорі.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором того ж дня ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель взяла на себе відповідальність перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором

04.02.2009 року позивач та ОСОБА_5 уклали додатковий договір до договору позики IFU0А800001200, яким змінили п. 16.6 договору позики та встановили щомісячний платіж в сумі 655,84 гривень для погашення заборгованості з кредиту, відсотків, винагороди, комісії.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.05.2012 року з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута кредитна заборгованість в розмірі 35224 грн.

10.09.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив повідомлення відповідачці про дострокову сплату заборгованості за договором поруки.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

У висновку незалежного сертифікованого аудитора ТОВ «Аудит-Сервіс ІНК» ОСОБА_6 встановлено, що внаслідок укладення 04.02.2009 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_5 додаткової угоди №1 до Кредитно-заставного договору від 09.04.2008 року обсяг відповідальності позичальника ОСОБА_5 і відповідно поручителя ОСОБА_3 збільшився на 2994,74 грн. Жодних спростувань наведеному розрахунку аудитора первісним позивачем не надано, а відтак вищевказаний висновок слід вважати належним доказом збільшення відповідальності поручителя.

Отже, установивши, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що останній не давав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки п. 16 договору поруки предметом договору поруки встановлено надання поруки за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 09.04.2008 року № IFU0А800001200 та не вказано про додаткові угоди, суд правильно застосував норми ч. 1 ст. 559 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання поруки припиненою.

Разом з тим, апеляційний суд вважає зайвим і таким, що підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання суду першої інстанції на приписи норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, оскільки п. 12 договору поруки встановлено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. А відтак, договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, який на момент подання позову ще не настав. Проте, зазначена обставина не впливає на правильність ухваленого судом рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський