ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2568/16-ц
провадження № 2/753/3035/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., за участі секретарів Гаврилюк О.В., Стрільчук Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 09.02.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов»язання відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_2 зазначала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.08.1989 року; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.04.2012 року шлюб було розірвано; з 11.06.1996 року вона зареєстрована та проживає в спірній квартирі; останнім часом відповідач всіляко перешкоджає їй проживати в спірній квартирі, яка належить йому на праві власності, змінює замки на вхідних дверях, виганяє з квартири, викидає її особисті речі тощо.

Вважаючи, що вона (позивачка) як колишня дружина, має право користуватися квартирою, відповідно має право вимагати усунення перешкод в користуванні житлом з боку відповідача, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

19.04.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_2 проживала в квартирі з 1996 року до листопада 2011 року, окремого договору найму жилого приміщення з нею не укладалось; оскільки шлюб між сторонами було розірвано в судовому порядку 12.04.2012 року, вона (ОСОБА_3) повинна була знятися з реєстрації у добровільному або судовому порядку, що передбачено ст.72 ЖК України; ще до розлучення вона виїхала з належного ОСОБА_3 помешкання (спірної квартири) до іншого чоловіка і з листопада 2011 року в спірній квартирі не проживає, вона не здійснює оплати житлово-комунальних послуг, забрала з квартири особисті речі; за домовленістю сторін позивач ОСОБА_3 не перешкоджає спілкуванню ОСОБА_2 зі спільними дітьми у зазначеній квартирі, відповідачка обіцяла у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку, але своєї обіцянки не виконала.

Оскільки ОСОБА_3 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1, у зазначеній квартирі зареєстровані чотири особи (сторони та двоє повнолітніх дітей сторін), в спірній квартирі вона (ОСОБА_3) не проживає, час від часу вона з»являється у квартирі АДРЕСА_1 під приводом

нібито допомоги дітям, при цьому намагається приходити в квартиру за відсутності позивача (власника квартири), псує та виносить належні йому речі, зазначені обставини обмежують законні права власника (ОСОБА_3), тому він (позивач по зустрічному позову) просить на підставі положень ст.71, 72 ЖК України, ст.15, 16, 317, 391 ЦК України постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4, ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги підтримали, заперечуючи відповідно проти зустрічних вимог; представник 3 особи - Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи 3 особа була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників в судовому засіданні, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, а вимоги первісного позову ОСОБА_2 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.08.1989 року, в шлюбі мають двох дітей - доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.04.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.31).

Згідно довідки форми №3 від 26.01.2016 року Житлового кооперативу «Трикотажник-4» в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані 4 особи - сторони та діти сторін, ОСОБА_2 зареєстрована як дружина ОСОБА_3 11.06.1996 року (а.с.29).

Згідно копії договору дарування квартири від 30.03.1996 року, посвідченого державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 30.03.1996 року за реєстровим номером 3-798, ОСОБА_3 отримав в дар від ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_1; право власності на зазначену квартиру на ім»я ОСОБА_3 зареєстровано в БТІ м. Києва лише 23.05.2012 року - на підставі дублікату договору дарування квартири від 24.03.2012 року (а.с.19, 30).

Квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною, житловою площею 30,3 кв. м, загальною площею 52,8 кв. м (а.с.30).

Як стверджує позивачка ОСОБА_2, вона постійно проживає в спірній квартирі, де зберігаються її особисті речі та де проживають також повнолітні діти сторін, має ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1, іншої сім»ї вона не має, іншого житла вона також не має, але відповідач ОСОБА_3 перешкоджає їй користуватися спірною квартирою.

Відповідач ОСОБА_3 (та як позивач по зустрічному позову) не заперечує про те, що між сторонами існують конфліктні відносини приблизно з 2011 року, в тому числі з приводу користування квартирою; ОСОБА_2 періодично проживає в квартирі АДРЕСА_1 - за місцем реєстрації, має спальне місце тощо; має ключі від вхідних дверей квартири, іншого житла вона не має; раніше до суду він з аналогічними вимогами до колишньої дружини не звертався.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_6 (сина сторін), ОСОБА_3 (батько) з вересня 2015 року не дозволяє ОСОБА_2 (матері свідка) постійно проживати в квартирі АДРЕСА_1, тобто чинить їй перешкоди у користуванні квартирою.

Ствердження ОСОБА_2 про те, що вона не залишала спірну квартиру добровільно, оскільки іншого житла вона не має, також підтверджуються матеріалами перевірки за її зверненнями до органів внутрішніх справ (а.с.41-47).

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.156 ЖК України члени сім»ї (колишні члени сім»ї) власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї (колишнього члена сім»ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з зустрічної позовної заяви та матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 обґрунтовує заявлені позовні вимоги - про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на положення ст.71, 72 ЖК України, ст.15, 16, 317, 391 ЦК України.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги зустрічного позову із зазначених позивачем підстав не підтверджені належними та достатніми доказами в судовому засіданні, у тому числі з урахуванням показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, тому, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК України, на підставі ст. 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст.15, 16, 317, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.

Зобов»язати ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) не чинити перешкоди ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Парамонов М.Л.