АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2207/16 Справа № 175/673/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої: судді Кочкової Н.О.,

Суддів: Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

При секретарі: Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» про визнання договорів недійсними, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» ОСОБА_3 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про забезпечення позову від 15 вересня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року задоволена заява ОСОБА_2 та накладено заборону ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» до набрання законної сили рішенням по цивільній справі №175/673/15 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» про визнання договорів недійсними, здійснювати дії, направлені на вилучення автомобіля «Volkswagen Tiguan», державний номер: АЕ 9494Вт, який належить ОСОБА_2, шляхом накладення на вказаний автомобіль арешту (а.с.74).

В апеляційній скарзі, представник ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали і просить постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с.76-81).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» про визнання договорів недійсними (а.с.1-3).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд 1 інстанції керувався ст. ст. 151-152 ЦПК України та посилався на те, що «звернення відповідача до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову про визнання кредитного договору та договору застави недійсними».

Однак, із вказаними висновками погодитись у повній мірі неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Згідно із абзацом 3 п.7 цієї ж Постанови ухвала про забезпечення позову постановляється відповідно до ст.. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Із ухвали суду вбачається, що вона фактично не має обґрунтування як необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення заборони здійснювати певні дії шляхом накладення арешту на автомобіль. Тим більше, що у разі задоволення позову про визнання кредитного договору та договору застави недійсними, суд відповідно до ст. 216 ЦК України повинен буде визначити правові наслідки недійсності правочинів. Крім того, в мотивувальній частині ухвали суд посилається на те, що «звернення відповідача до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису унеможливить виконання рішення суду», а в мотивувальній частині позов забезпечується забороною вчинення інших дій, а не отримання виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки судом 1 інстанції порушено порядок вирішення питання забезпечення позову, з передачею на новий розгляд.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про забезпечення позову від 15 вересня 2015 року - скасувати та передати заяву про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: