Справа 479/227/16-ц
У Х В А Л А

29 березня 2016 року смт. Криве Озеро

Суддя Кривоозерського районного суду Миколаївської області Микитей Л.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Кривоозерського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_6 про визнання права власності на нежитлові будівлі конеферму, гараж, ангар, молокоблок-котельня, комбікормовий цех, млин, вагову, олійню, крупорушки (гречка), сокової лінії, зареєстрованих в ІНФОРМАЦІЯ_1 та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Разом з позовною заявою позивачі надали заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно за наведеним переліком.

В обґрунтування зави про забезпечення позову зазначено, що позивачам на праві спільної приватної власності належить спірне нерухоме майно за наведеним переліком, про що є правовстановлюючі документи.

Відповідач фактично володіє спірним нерухомим майном тому виник спір та існує ймовірна загроза, що нерухоме майно може бути відчужено, що призведе до неможливості виконання судового рішення, або виконання якого буде утруднено чи взагалі неможливим.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою сторони , або за своєю ініціативою має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження в ній, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно на підтвердження своїх вимог, представником позивача не надані докази, що між сторонами дійсно виник спір, адже відсутні будь-які докази фактичного володіння нерухомим майном з боку відповідача.

Накладення арешту на зазначене нерухоме майно, про яке відсутні дані, що відповідач є його власником, так як немає свідоцтв про право власності, унеможливлює відчуження такого майна, а тому не потребує його арешту.

При застосуванні такого виду забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно, потрібно конкретизувати його дію: чи то опис, вилучення і передача на зберігання іншій особі, чи то заборона на відчуження, що повинно виключати можливість обмеження права користування нерухомим майном у повному обсязі, що позбавить можливості втрутитися у діяльність відповідача, якщо він там таку проводить.

Крім того, позбутися нерухомого майна фізично і фактично не можливо, зникнути воно також не може, а тому застосовувати щодо нерухомого майна такий спосіб забезпечення позову, як арешт, що передбачає обмеження права користування є неправильним.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що провадження за позовною заявою не

відкрито, вважаю, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, в звязку з чим підлягає поверненню заявникам.

Керуючись ст.ст. 121, 151, 210 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про забезпечення позову, повернути.

Пвернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ : (підпис)

З оригіналом згідно :

Суддя Кривоозерського Л.Л. Микитей

районного суду