БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/5494/14-ц провадження № 4-с/361/4/16
У Х В А Л А

«05» лютого 2016 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарях: Хорошун К.О., Мельник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області у виконавчому провадженні № 28561627 з виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2011 року № 2-4267, заінтересовані особи: начальник відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною вище скаргою, яку обґрунтовував тим, що у відділі державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області (далі ВДВС БМУЮ) перебуває виконавче провадження № 28561627 з виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2011 року № 2-4267. Постановою державного виконавця ВДВС БМУЮ від 17 квітня 2013 року передано йому майно в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 в сумі 1 190 757 грн. 87 коп., а саме: земельну ділянку, площею 1,9335 га (кадастровий номер: :01:025:0007), комплекс у складі ангар, приміщення пташника, розпочате будівництво адміністративно-побутового корпусу, туалет, електричну підстанцію КТП (160 кВА), ангар (розміром 7,5*15 кв.м.), залізобетонну естакаду. Крім того, складено ОСОБА_5 державного виконавця ВДВС БМУЮ про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, який 17 квітня 2013 року затверджений начальником ВДВС БМУЮ.

Разом із тим, у подальшому постановою начальника ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року скасовано постанову державного виконавця ВДВС БМУЮ від 17 квітня 2013 року щодо передачі майна стягувачу й визнано недійсним ОСОБА_5 державного виконавця цього відділу державної виконавчої служби від 17 квітня 2013 року. Крім того, зобовязано державного виконавця ВДВС БМУЮ провести виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Скасовуючи постанову державного виконавця ВДВС БМУЮ від 17 квітня 2013 року й визнаючи недійсним ОСОБА_5 про передачу майна стягувачу від 17 квітня 2013 року, начальник ВДВС БМУЮ виходив із того, що при формуванні документів на реалізацію майна було допущено порушення вимог чинного законодавства, а саме не враховано наявність заборони (арешту) майна боржника, накладеного ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 03 лютого 2011 року № 2-200/1/11.

04 червня 2013 року ОСОБА_1 оскаржив постанову начальника ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року до начальника Головного управління юстиції у Київській області та до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області.

05 червня 2013 року ОСОБА_1, не погоджуючись із постановою ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року, подав на неї скаргу до начальника ВДВС БМУЮ, яка зареєстрована у цьому відділі державної виконавчої служби 06 червня 2013 року.

25 червня 2013 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу, у якій просив: - визнати незаконними дії начальника ВДВС БМУЮ; - скасувати постанову ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року; - зобовязати ВДВС БМУЮ винести постанову про закриття виконавчого провадження (т.1, а.с.8).

Ухвалю судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2013 року скарга прийнята до розгляду (т.1, а.с.1).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2013 року в задоволенні скарги відмовлено (т.1, а.с.113).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року, залишеною без зміни ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2014 року, скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2013 року й передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду (т.1, а.с. 189, т.2, а.с.77).

У грудні 2013 року ОСОБА_1 подав до Броварського міськрайонного суду Київської області письмове клопотання, у якому просив поновити йому строк на подання скарги на постанову ВДВС БМУЮ. В обґрунтування доводів клопотання заявником зазначалося про те, що 29 травня 2013 року він одержав постанову ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року. 05 червня 2013 року ним подано скаргу до управління ДВС ГУЮ у Київській області, а 06 червня того ж року подано скаргу начальнику ВДВС БМУЮ. Оскільки жодної відповіді він на подані скарги не одержав, то 25 червня 2013 року ним подано скаргу до суду (т.1, а.с.206).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2014 року в задоволенні скарги відмовлено (т.2, а.с.171).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2014 року скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2014 року й передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с.228).

У травні 2015 року ОСОБА_1 подав до Броварського міськрайонного суду Київської області письмове клопотання про поновлення строку на оскарження постанови ВДВС БМУЮ, у якому в доповнення до раніше зазначених підстав щодо поважності пропуску ним строку на звернення до суду із скаргою зазначав про те, що відповідь на його скаргу від УДВС ГУЮ у Київській області він одержав лише 14 липня 2013 року. До суду подано ним скаргу 25 червня 2013 року через відсутність реагувань на його скаргу (т.3, а.с.120).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2015 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії начальника ВДВС БМУЮ ОСОБА_6 Скасовано постанову начальника ВДВС БМУЮ ОСОБА_6 від 20 травня 2013 року (т.3, а.с.137).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 серпня 2015 року скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3, а.с.217).

При новому розгляді скарги ОСОБА_1 заявлені вимоги уточнив й остаточно просить суд: - визнати незаконною й скасувати постанову ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року; - зобовязати ВДВС БМУЮ винести постанову про закриття виконавчого провадження (т.4, а.с.16). Також ним заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду із скаргою.

Під час судового провадження встановлено, що начальник ВДВС БМУЮ ОСОБА_6 на час розгляду скарги не вже не працює в органах державної виконавчої служби, а тому до участі у розгляді скарги судом залучено в якості заінтересованої особи начальника ВДВС БМУЮ ОСОБА_2

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши зібрані по справі докази, а також матеріали зведеного виконавчого провадження, судом встановлено наступне.

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7, про стягнення суми позики та трьох процентів річних від простроченої суми.

Під час розгляду наголошеної вище цивільної справи ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2010 року (яка набрала законної сили) були вжиті заходи забезпечення позову. Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 в межах позовних вимог 1 500 952 грн. 00 коп., в тому числі на комплекс (номер майна в реєстрі 19445682), розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Богданівка, вулиця Пушкіна, 36, а також на земельну ділянку, площею 1,9335 га (для ведення фермерського господарства), що знаходиться на території Броварського району Київської області в селі Богданівка (кадастровий номер: :01:025:0007) (т.1, а.с.16).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2010 року (яке набрало законної сили) позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 позику в сумі 1 186 410 грн. 00 коп., що за курсом Національного банку України станом на 27 вересня 2010 року еквівалентно 150 000 доларам США, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2 527 грн. 87 коп., судові витрати в сумі 1 820 грн. 00 коп., а всього 1 190 757 грн. 87 коп.

Постановою головного державного виконавця ВДВС БМУЮ від 29 серпня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2011 року № 2-4267 про стягнення на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 1 190 757 грн. 87 коп. й накладено арешт на належне останньому майно в межах суми боргу (т.1, а.с.17).

У виконавчому провадженні державним виконавцем ВДВС БМУЮ вчинялися дії на виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2011 року № 2-4267, в тому числі щодо виявлення та зясування обсягу належного боржнику майна, опису та арешту цього майна, зясовувалися питання наявності заборон та арештів, призначення експерта-субєкта оціночної діяльності, вартості майна, його неодноразової переоцінки через відсутність потенційних покупців на прилюдних торгах, тощо.

Згідно із повідомленням державного виконавця ВДВС БМУЮ від 12 квітня 2013 року через відсутність покупців треті прилюдні торги з реалізації земельної ділянки, площею 1,9335 га, ангару, приміщення пташника, розпочатого будівництва адміністративно-побутового корпусу, електричної підстанції КТП, туалету, ангару та залізобетонної естакади не відбулися й запропоновано ОСОБА_1 повідомити чи не бажає стягувач залишити за собою нереалізоване майно.

12 квітня 2013 року ОСОБА_1 подав до ВДВС БМУЮ письмову заяву, у якій виявив бажання залишити за собою нерухоме майно боржника ОСОБА_4, яке не було реалізоване на прилюдних торгах, в рахунок погашення його боргу (т.1, а.с.144).

16 квітня 2013 року ОСОБА_1 сплатив різницю коштів на рахунки ВДВС БМУЮ в сумі 10 042 грн. 13 коп. (т.1, а.с.145).

Постановою державного виконавця ВДВС БМУЮ про передачу майна стягувачу від 17 квітня 2013 року, затвердженою начальником цього відділу державної виконавчої служби 17 квітня 2013 року, передано стягувачу ОСОБА_9 майно, що належить боржнику ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу в розмірі 1 190 757 грн. 87 коп., а саме: земельну ділянку, площею 1,9335 га (кадастровий номер: :01:025:0007), комплекс у складі ангар, приміщення пташника, розпочате будівництво адміністративно-побутового корпусу, туалет, електричну підстанцію КТП (160кВА), ангар (розміром 7,5*15 кв.м.), залізобетонну естакаду (т.3, а.с.161).

Також державним виконавцем ВДВС БМУЮ складено ОСОБА_5 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, який затверджено начальником цього відділу державної виконавчої служби 17 квітня 2015 року (т.3, а.с.162).

20 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ВДВС БМУЮ із письмовою заявою, у якій просив зняти арешт, накладений на майно боржника ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 03 лютого 2011 року № 2-200/1/11, зареєстрований у Єдиному державному реєстрі, запис № 3 від 10 лютого 2011 року, №№ 10817759, 10817823 (т.2, а.с.99).

Постановою начальника ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року скасовано постанову державного виконавця ВДВС БМУЮ від 17 квітня 2013 року й визнано недійсним ОСОБА_5 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 17 квітня 2013 року (т.3,а.с.164).

Постановою старшого державного виконавця ВДВС БМУЮ від 21 травня 2013 року обєднано виконавче провадження № 28561627 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2011 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 1 190 757 грн. 87 коп. й виконавче провадження № 37910897 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2012 року № 2-200/1-11 про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 суми боргу в розмірі 1 981 820 грн. 00 коп. Присвоєно зведеному виконавчому провадженню № 38340247.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС БМУЮ від 21 травня 2013 року приєднано виконавче провадження № 37910897 з примусового виконання ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2012 року № 2-200/1-11 до зведеного виконавчого провадження № 38340247, яке веде ВДВС БМУЮ.

27 травня 2013 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі ОСОБА_5 державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником ВДВС БМУЮ - 17 квітня 2013 року, видано Свідоцтво на імя ОСОБА_1 про те, що йому належить на праві власності майно, яке складається із: ангара, площею 585,8 кв.м.: приміщення пташника, площею 451,3 кв.м., розпочате будівництво адміністративно-побутового комплексу, площею 168,80 кв.м., туалет, 1,7*1,4 кв.м., ангар, розміром 7,5*15 кв.м., залізобетонна естакада, площею 6,0*2,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Богданівка, вулиця Пушкіна, 36, яке придбане ним за 550 055 грн. 00 коп., що раніше належав ОСОБА_4 (т.3, а.с.52).

Крім того, 27 травня 2013 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 видано свідоцтво ОСОБА_1 про те, що йому на праві власності належить майно, яке складається із: земельної ділянки, загальною площею 1,9335 га, цільове призначення для фермерського господарства (кадастровий номер: :01:025:0007), що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Богданівка, вулиця Пушкіна, 36, яка придбана ним за 650 745 грн. 00 коп., що раніше належала ОСОБА_4 (т.3, а.с.54).

У провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_1, про стягнення боргу за договором позики й за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визнання договору позики недійсним внаслідок фіктивності цього правочину із моменту його вчинення.

Під час розгляду цієї цивільної справи ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 03 лютого 2011 року були вжиті заходи забезпечення позову. Накладено арешт на рухоме й нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 в межах позовних вимог 1 980 000 грн. 00 коп., у тому числі на комплекс (номер майна в реєстрі 19445682), розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Богданівка, вулиця Пушкінська, 36, а також на земельну ділянку, площею 1,9335 га (для ведення фермерського господарства), що знаходиться на території Броварського району Київської області у селі Богданівка (кадастровий номер: :01:025:007).

Постановою головного державного виконавця ВДВС БМУЮ від 09 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження № 24348472 з примусового виконання ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 03 лютого 2011 року № 2-200/1/10.

Постановою головного державного виконавця ВДВС БМУЮ від 14 лютого 2011 року закінчене виконавче провадження № 24348472 з примусового виконання ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 03 лютого 2011 року № 2-200/1/10 у звязку із накладенням арешту на майно (т.1, а.с.46).

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 24 березня 2011 року задоволено позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, а у задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_4 й ОСОБА_10 про визнання договору позики недійсним внаслідок його фіктивності відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 заборгованість за договором позики 1 980 000 грн. 00 коп., судовий збір в сумі 1 700 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн. 00 коп., а всього 1 981 820 грн. 00 коп. (т.1, а.с.53).

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 02 червня 2011 року залишено без зміни рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 24 березня 2011 року

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року залишено без зміни ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 02 червня 2011 року (т.1, а.с. 57, 67).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 липня 2012 року відмовлено ОСОБА_1 у скасуванні заходів забезпечення позову в цивільній справі № 2-200/1-2011 (т.1, а.с.63).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2012 року поновлено ОСОБА_10 пропущений строк для предявлення виконавчого документа до виконання. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12 грудня 2012 року ухвала суду першої інстанції від 30 жовтня 2012 року в частині поновлення строку предявлення виконавчого документу до виконання скасована й у задоволенні заяви ОСОБА_10 відмовлено (т.1, а.с.72).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року скасовано ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 12 грудня 2012 року, а ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2012 року залишено в силі (т.2, а.с.101).

08 травня 2013 року ОСОБА_10 звернувся до ВДВС БМУЮ із письмовою заявою, у якій просив прийняти на примусове виконання виконавчий лист Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2012 року № 2-200/1-11 із зазначенням в заяві про те, що ухвалою цього суду першої інстанції від 03 лютого 2011 року № 2-200/1/10 на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 накладено арешт.

До цієї заяви ОСОБА_10 додані: копія ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2012 року про поновлення строку предявлення виконавчого документа до виконання; - копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року; - виконавчий лист Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2012 року № 2-200/1-11; - копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 лютого 2011 року (№24348472) (т.3, а.с.159).

Постановою державного виконавця ВДВС БМУЮ від 15 травня 2013 року відкрите виконавче провадження № 37910897 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2012 року № 2-200/1-11 про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 боргу в розмірі 1 981 820 грн. 00 коп. (т.3,а.с.160).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV) (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами першою, третьою статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом частин першої, третьої статті 82 Закону № 606-XIV рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Частиною 8 статті 82 Закону № 606-XIV передбачено, що скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті (частина шоста статті 82 Закону № 606-XIV встановлює, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом), розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Статтею 83 Закону № 606-XIV визначено, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом (частина друга статті 83 Закону № 606-XIV). Керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених частиною другою і третьою цієї статті (частина четверта Закону № 606-XIV). Постанови, зазначені в частинах другій четвертій цієї статті, можуть бути оскаржені в десятиденний строк з дня їх винесення у порядку, встановленому цим Законом.

Статтями 383, 384, 385 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вже було зазначено вище, про винесення постанови ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року ОСОБА_1 довідався 29 травня 2013 року (т.1, а.с.150, т.3, а.с.129). Оскаржив цю постанову він до начальника Головного управління юстиції у Київській області та до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області - 04 червня 2013 року. Скарга ОСОБА_1 була зареєстрована у Головному управлінні юстиції у Київській області 05 червня 2013 року (т.2, а.с.38).

Крім того, ОСОБА_1 було оскаржено постанову ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року й до начальника цього відділу ДВС 05 червня 2013 року (т.1, а.с.9).

Не одержавши жодної відповіді від начальника ВДВС БМУЮ, начальника Головного управління юстиції у Київській області та управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 подав до суду скаргу 25 червня 2013 року (т1, а.с. 37, 208).

Головним управлінням юстиції у Київській області на скаргу ОСОБА_1 надано відповідь 01 липня 2013 року вих.№ Т-1406/6.2, у якій зазначалося про те, що його скарга через невідповідність вимогам статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» розглянута у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Розяснено положення Закону № 606-XIV й право заявника на оскарження постанови ВДВС БМУЮ у судовому порядку. Ця відповідь відправлена на адресу ОСОБА_1 10 липня 2013 року (т.2, а.с. 56а, 60).

Суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_1 пропущено визначений частиною першою статті 385 ЦПК України строк на звернення до суду із скаргою на дії ВДВС БМУЮ щодо винесення постанови від 20 травня 2013 року із поважних причин. Про цю постанову ВДВС він довідався 29 травня 2013 року. 04 червня 2013 року ОСОБА_1 оскаржив її до начальника Головного управління юстиції у Київській області та управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, й відповідь на цю скаргу йому було надано лише 01 липня 2013 року, яку він одержав значно пізніше.

05 червня 2013 року ОСОБА_1 подав скаргу на постанову від 20 травня 2013 року до начальника ВДВС БМУЮ, який взагалі на неї не відреагував.

Суд не погоджується із позицією Головного управління юстиції у Київській області, викладену у відповіді від 01 липня 2013 року вих.№ Т-1406/6.2, про те, що скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» й підлягала розгляду у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», оскільки цією нормою Закону передбачено право стягувача оскаржити у десятиденний строк дії начальника відділу ДВС безпосередньо до керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби, який відповідно до частини четвертої статті 83 Закону № 606-XIV у разі виявлення порушень вимог закону вправі визначити їх своєю постановою. Постанови начальника відділу ДВС та постанови керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби можуть бути оскаржені в десятиденний строк з дня їх винесення.

Згідно із пунктами 1, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07 лютого 2014 року виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Оскарження стягувачем рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відділу або керівника вищого в порядку підлеглості органу цієї служби в передбачених Законом про виконавче провадження випадках не може бути підставою для відмови у прийнятті скарги судом, оскільки на ці правовідносини поширюється юрисдикція суду (статті 55, 125 Конституції України, частина перша статті 384 ЦПК).

З огляду на викладене, строк на звернення до суду ОСОБА_1 із скаргою підлягає поновленню.

За змістом статті 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, підлягають виконанню: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Частинами першою, пятою статті 52, частинами першою, другою статті 57, Закону № 606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає у його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом (стаття 63 Закону № 606-XIV).

Згідно статтею 62 Закону № 606-XIV реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону таким, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобовязаний у пятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на майно.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, 30 листопада 2011 року державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України надано на запит ВДВС БМУЮ від 09 листопада 2011 року, розширений Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, у якому зазначено, що 10 лютого 2011 року зареєстровано арешт нерухомого майна. Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, 719-вб, 10.02.2011, головний державний виконавець ВДВС БМУЮ. Обєкт обтяження: майно в межах суми позовних вимог 1 980 000 грн. 00 коп. Власник: ОСОБА_4 Виконавчий документ: 719-в6 від 10 лютого 2011 ухвала № 2-200/1/11 від 03.02.2011 Дніпровського районного суду м.Києва про накладення арешту нарухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 в межах позовних вимог 1 980 000 грн. 00 коп. в тому числі: на комплекс (номер майна в реєстрі 19445682), розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Богданівка, вулиця Пушкіна, 36 та земельну ділянку, площею 1,9335 га, для ведення фермерського господарства, що знаходиться на території Броварського району Київської області в селі Богданівка (кадастровий номер: :01:025:0007). Обтяжувач: відділ ДВС БМУЮ. Запис чинний. Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI).

Відповідно до статті 151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як вже було наголошено вище, ухвала судді Дніпровського районного суду м.Києва від 03 лютого 2011 року про забезпечення позову ОСОБА_10 до ОСОБА_4 не скасована та є чинною, а тому й обовязковою для виконання. На підставі цього судового рішення внесені відповідні дані щодо застосування обтяжень до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 24 березня 2011 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 заборгованості за договором позики в сумі 1 980 000 грн. 00 коп., судового збору в сумі 1 700 грн. 00 коп., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн. 00 коп., а всього 1 981 820 грн. 00 коп. набрало законної сили.

08 травня 2013 року ОСОБА_10 звернувся до ВДВС БМУЮ із письмовою заявою про прийняття на примусове виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2012 року № 2-200/1-11 й постановою державного виконавця ВДВС БМУЮ від 15 травня 2013 року відкрите виконавче провадження № 37910897 з примусового виконання цього виконавчого листа.

Згідно із статтями 49, 50 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі) який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Судом встановлено, що станом на 15 травня 2013 року, тобто на час відкриття ВДВС БМУЮ виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2012 року № 2-200/1-11 про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 боргу в розмірі 1 981 820 грн. 00 коп., виконавче провадження із виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2011 року № 2-4267 про стягнення на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 1 190 757 грн. 87 коп. не було закінчене, накладений арешт на майно боржника не скасовувався, постанова ВДВС БМУЮ про закінчення виконавчого провадження не виносилася.

Відповідно до статті 83 Закону № 606-XIV контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Тотожні положення містить й «Інструкція з організації примусового виконання рішень», затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС БМУЮ про передачу майна стягувачу від 17 квітня 2013 року передано ОСОБА_9 майно, що належить ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу в розмірі 1 190 757 грн. 87 коп., а саме: земельну ділянку, площею 1,9335 га (кадастровий номер: :01:025:0007), комплекс у складі ангар, приміщення пташника, розпочате будівництво адміністративно-побутового корпусу, туалет, електричну підстанцію КТП (160кВА), ангар (розміром 7,5*15 кв.м.), залізобетонну естакаду, а також складено ОСОБА_5 про передачу цього майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Постановою начальника ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року скасовано постанову державного виконавця ВДВС БМУЮ від 17 квітня 2013 року й визнано недійсним ОСОБА_5 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 17 квітня 2013 року.

Скасовуючи постанову державного виконавця ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року, начальник цього відділу ДВС виходив із того, що державним виконавцем при формуванні документів на реалізацію майна було допущено порушення, а саме не враховано наявність заборони (арешту) на майно боржника, що накладна ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 03 лютого 2011 року № 2-200/1/11, а за таких підстав підстави для передачі майна відсутні.

До винесення постанови начальником ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року, у цьому ж відділі ДВС вже було відкрите виконавче провадження № 37910897 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2012 року № 2-200/1-11 про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 боргу в розмірі 1 981 820 грн. 00 коп. (15 травня 2013 року).

Статтею 33 Закону № 606-XIV визначено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони обєднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Пунктами 3.8., 3.8.1. «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, передбачено, що у разі якщо в органі ДВС відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони обєднуються у зведене виконавче провадження. Виконання зведеного виконавчого провадження розпочинається постановою про обєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження. Про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виноситься постанова, копія якої зберігається у зведеному виконавчому провадженні. Виконавчі провадження щодо одного боржника обєднуються у зведене виконавче провадження або приєднуються до зведеного виконавчого провадження не пізніше наступного дня після закінчення строку, наданого боржнику для самостійного виконання.

Після винесення постанови начальника ВДВС БМУЮ від 20 травня 2013 року, а саме, 21 травня 2013 року, державним виконавцем обєднано виконавче провадження № 28561627 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2011 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 1 190 757 грн. 87 коп. із виконавчим провадженням № 37910897 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2012 року № 2-200/1-11 про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 суми боргу в розмірі 1 981 820 грн. 00 коп. Присвоєно зведеному виконавчому провадженню № 38340247.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС БМУЮ від 21 травня 2013 року приєднано виконавче провадження № 37910897 з примусового виконання ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2012 року № 2-200/1-11 до зведеного виконавчого провадження № 38340247, яке ведеться ВДВС БМУЮ.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає. Начальник ВДВС БМУЮ при винесенні постанови від 20 травня 2013 року діяв в межах наданих йому повноважень й відповідно до вимог, які визначені Законом № 606-XIV.

Керуючись статтями 210, 383 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області у виконавчому провадженні № 28561627.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області у виконавчому провадженні № 28561627 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин