Дата документу 08.11.2016
Справа № 2-2585/11
Провадження № 2-сз/320/42/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря: Данчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання недійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту та стягнення судових витрат, за участю третіх осіб Центру Державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам, приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, КП «Водоканал», ВАТ «Мелітопольгаз», приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових сум, за участю третіх осіб ВАТ «Мелітопольгаз», КП «Водоканал», приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 600 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, на якій розташований житловий будинок, загальною площею 25,2 кв. м, з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 600,14 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, що укладений 25 жовтня 2007 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 4427. Встановлено постійний земельний сервітут, а саме право ОСОБА_2 на експлуатацію трубопроводів з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці, площею 55,972 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1/1, та належить ОСОБА_6, для можливості експлуатації житлового будинку, який належить ОСОБА_2 і розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, із внесенням плати в розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований, виходячи із розміру даної земельної ділянки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 549 гривень 20 копійок. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року по даній справі залишено без змін.

ОСОБА_1, вважаючи, що оскільки на час ухвалення судом рішення вона була інвалідом 2-ї групи, тому за таких обставин стягнутий з неї рішенням суду судовий збір повинен бути їй повернутий, звернувся до суду із заявою про повернення суми стягнутого з неї за рішенням суду судового збору в сумі 549 гривень 20 копійок.

В судовому засіданні заявник заяву про повернення судового збору підтримала та пояснила, що з неї неправомірно було стягнуто судові витрати, оскільки на час ухвалення судового рішення вона була визнана інвалідом 2-ї групи та звільнена від сплати судових витрат. Тому просить суд повернути їй судові витрати в сумі 549 гривень 20 копійок.

Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про неможливість задоволення заяви про повернення судового збору, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи ухвалою суду у разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно на час ухвалення судового рішення заявник була визнана інвалідом 2-ї групи, копія відповідного пенсійного посвідчення мається в матеріалах цивільної справи до ухваленого судового рішення.

Разом із цим, судовий збір в розмірі 549 гривень 20 копійок, питання про повернення якого ставиться заявником, був стягнутий рішенням суду першої інстанції з ОСОБА_1 як з відповідача під час вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем.

Зазначені заявником обставини щодо неправомірного на її думку стягнення з неї судових витрат неодноразово були предметом розгляду як суду першої інстанції, так і судів апеляційної та касаційної інстанцій. Проте, в задоволенні різноманітних заяв про винесення додаткового рішення, роз'яснення судового рішення, вирішення питання щодо судових витрат, перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, апеляційних та касаційних скарг заявнику було відмовлено.

В подальшому, вказане вище рішення суду набрало законної сили, вже виконано і судовий збір був стягнутий із заявника саме в ході примусового виконання судового рішення (т.с. 6 а.с. 229 230).

Крім того, виходячи із системного аналізу положень Закону України «Про судовий збір», вбачається, що нормами цього закону передбачений чітко визначений перелік підстав, за наявності яких судовий збір, який був сплачений особою при зверненні до суду із певним позовом або заявою, підлягає поверненню цій особі. Однак, можливості повернення судового збору відповідачу після його стягнення за рішенням суду, жодними нормами як спеціального законодавства Закону України «Про судовий збір», так і загального ЦПК України не передбачено.

Таким чином, з урахування того, що судовий збір був стягнутий із заявника як з відповідача за рішенням суду, тому суд вважає неможливим повернути заявнику стягнений з неї на користь позивача судовий збір в розмірі 549 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 79, 209, 210 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: