Провадження № 2/127/5651/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи ВМР -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_5 міська рада, про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 міської ради про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 18 квітня 1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у сільраді с. Гунча, Гайсинського району Вінницької області. Від шлюбу сторни мають доньку ОСОБА_3. Позивач зазначає, що після її одруження їх сім'я проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Також до складу їх сім'ї входили: її батько ОСОБА_6 та її брат ОСОБА_7, які також були зареєстровані і проживали в даній квартирі. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло вищевказана квартира була передана у спільну сумісну власність, без визначення часток, ОСОБА_6 та членам його сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 і ОСОБА_3 Проте право спільної сумісної власності членів сім'ї не було зареєстровано належним чином. Згодом, за домовленістю сторін, було відкрито два окремі особові рахунки.

У вересні 2014 року ОСОБА_7 (брат позивача) помер, після смерті якого відкрилася спадщина за законом на належному йому частину спірної квартири. Батько спадкодавця ОСОБА_6 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого сина. Однак за життя так і не звернувся в нотаріальну контору для оформлення фактично прийнятої спадщини.

Так, 1 листопада 2015 року батько позивача ОСОБА_6 помер, після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом. Спадкоємцем його майна є позивач, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Проте нотаріусом ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцеві частину квартири тому, що за батьком не зареєстровано право власності на частину квартири. Братом позивача також не було зареєстровано право власності на частину спірної квартири.Жодних домовленостей про розмір часток між співвласниками ніколи не було, тому їх частки є рівними по 1/5 ідеальній частці квартири. Оскільки ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити своє право на успадковані частини квартири без визначення часток її померлих родичів, та без реєстрації їх права власності на належну кожному з них частину квартири, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить: визначити, що розмір часток ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 і ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1, переданій їм у спільну сумісну власність згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом ОСОБА_5 міської ради згідно із рішенням № 1252 від 24.09.1998 року, становить по 1/5 ідеальній частці кожного з 5-х співвласників, в тому числі, частка померлого 01.11.2015 року ОСОБА_6 на день його смерті становила 1/5 ідеальну частку; частка померлого 14.09.2014 року ОСОБА_7 на день його смерті становила 1/5 ідеальну частку; частка ОСОБА_1 становить 1/5 ідеальної частки; частка ОСОБА_2 становить 1/5 ідеальної частки; частка ОСОБА_3 становить 1/5 ідеальної частки. Також просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_6, померлого 01.11.2015 року в м. Вінниці, на 2/5 ідеальних частки квартири №12 загальною площею 59,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, в тому числі:

-на 1/5 ідеальну частку вказаної квартири, що належала ОСОБА_6 згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом ОСОБА_5 міської ради на підставі рішення № 1252 від 24.09.1998 року;

-на 1/5 ідеальну частку вказаної квартири, успадковану ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7, який помер 14.09.2014 року, що була передана йому у власність згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом ОСОБА_5 міської ради на підставі рішення № 1252 від 24.09.1998 року.

Ухвалою суду від 13 вересня 2016 року клопотання позивача було задоволено та змінено процесуальний статус ОСОБА_5 міської ради з відповідача на третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити, а також залишити за нею судові витрати.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнали та не заперечили проти його задоволення.

В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_4 у вирішення спору покладається на думку суду.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника третьої особи ВМР - ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи № 11640 та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути визнання права.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З свідоцтва про народження серії І-АМ № 421824, виданого 05.08.1974 року Іванівською сільською радою Калинівського району, судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є батьками позивача ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 459171, виданого виконкомом сільської ради Гайсинського району Вінницької області, судом встановлено, що 18 квітня 1993 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 4. Після одруження ОСОБА_9 прийняла прізвище чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 15).

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про її народження (а.с. 17).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є також батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-АМ № 348292 (а.с. 16).

З відміток в паспортах громадян України вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 були зареєстровані:

- ОСОБА_6 з 12 квітня 1985 року (а.с. 13);

- ОСОБА_1 - з 17 жовтня 1990 року (а.с. 5-6);

- ОСОБА_3 з 1 березня 1996 року (а.с. 9-10);

- ОСОБА_2 - з 12 липня 1996 року (а.с. 7-8);

- ОСОБА_7 з 22 жовтня 1997 року (а.с. 11-12).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом ОСОБА_5 міської Ради згідно з рішенням від 24.09.1998 року № 1252, квартира АДРЕСА_4 приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" та належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_6 та членам його сім'ї ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 33/1000. Загальна площа квартири становить 59,4 кв.м. (а.с. 20).

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 виготовлений на ім'я - ОСОБА_6 (а.с. 21).

Матеріалами справи встановлено, що на спірне житло було відкрито два окремі особові рахунки, з метою окремої оплати комунальних платежів.

Так, з копії особового рахунку № 0615, виданого МКП "ЖЕК № 15" вбачається, що квартиронаймачем квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_1 До складу її сім'ї входять: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (а.с. 27).

З копії особового рахунку № 0591, виданого МКП "ЖЕК № 15" вбачається, що квартиронаймачем квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_6. До складу його сім'ї входить ОСОБА_7 (а.с. 28).

З свідоцтва про смерть серії І-АМ № 301267, виданого 15.09.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби ОСОБА_5 МУЮ у Вінницькій області, встановлено, що брат позивача ОСОБА_7 помер в м. Вінниці 14 вересня 2014 року (а.с. 18).

Факт реєстрації померлого ОСОБА_7 в спірному житлі на день смерті (14.09.2014 року) підтверджується довідкою МКП "ЖЕК №15" № 3383/Д від 24.11.2015 року (а.с. 26).

Матеріалами справи встановлено, що після семрті ОСОБА_7 спадкова справа не заводилася (а.с. 58).

Крім того, 1 листопада 2015 року помер в м. Вінниці батько позивача ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 329649 (а.с. 19).

Факт місця реєстрації померлого ОСОБА_6 в спірному житлі з 12.04.1985 року по 06.11.2015 року підтверджується довідкою МКП "ЖЕК №15" № 3382/Д від 24.11.2015 року (а.с. 25).

Відповідно до заповіту від 10.02.2011 року серії ВРЕ № 063763, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_11, вбачаться, що ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів (позивачу) ОСОБА_1 (а.с. 22).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 25.11.2015 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_6 (а.с. 23).

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 952/2015 (а.с. 60-66), заведеної після смерті ОСОБА_6, судом встановлено, що ОСОБА_1 25.11.2015 року (а.с. 61) зверталася до Першої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна за заповітом після смерті 01.11.2015 року батька, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважається особою, яка прийняли спадщину.

З постанови Першої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під номером 12, що знаходиться в житловому будинку під номером 128, по вул. Київська в м. Вінниці, що належала її батьку ОСОБА_6, померлому 01.11.2015 року було відмовлено, в зв'язку з тим, що відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно (а.с. 24).

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 11640, дослідженої в судовому засіданні, з'ясовано, що частки співвласників спірної квартири не визначені та відомості про зареєстроване право власності за ОСОБА_6 на частку спірної квартири відсутні.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідач ОСОБА_3 змінила своє прізвище на Філімончук, в зв?язку з реєстрацією шлюбу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті її батька ОСОБА_6.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Також в ст. 1226 ЦК України зазначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України).

Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Суд, враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо цього суду не надано, а також те, що часта померлої співвласниці не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно.

Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки жодних домовленостей про розмір часток між співвласниками ніколи не було, то суд приходить до висновку, що частки кожного з співвласників квартри у спільній власності є рівними, тобто по 1/5 ідеальній частці квартири.

Згідно ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження.

Статтею 68 Закону України "Про нотаріат», пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_5 міської ради, про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати суд залишає за позивачем на її прохання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 182, 321, 328, 355, 368, 370, 372, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1226, 1268, 1278, 1297 ЦК України, ст.ст. 50, 68 Закону України "Про нотаріат", ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 10,11, 57-60, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_5 міська рада, про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування - задовольнити.

Визначити, що розмір часток ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 і ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1, переданій їм у спільну сумісну власність згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом ОСОБА_5 міської ради згідно із рішенням № 1252 від 24.09.1998 року, становить по 1/5 ідеальній частці кожного із співвласників, в тому числі, частка померлого 1.11.2015 року ОСОБА_6 на день його смерті становила 1/5 ідеальну частку; частка померлого 14.09.2014 року ОСОБА_7 на день його смерті становила 1/5 ідеальну частку; частка ОСОБА_1 становить 1/5 ідеальної частки; частка ОСОБА_2 становить 1/5 ідеальної частки; частка ОСОБА_3 становить 1/5 ідеальної частки.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_6, померлого 01.11.2015 року в м. Вінниці, на 2/5 ідеальних частки квартири №12 загальною площею 59,4 кв.м., яка розташована в буд. № 128 по вул. Київській в м. Вінниці, в тому числі:

-на 1/5 ідеальну частку вказаної квартири, що належала ОСОБА_6 згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом ОСОБА_5 міської ради згідно із рішенням № 1252 від 24.09.1998 року;

-на 1/5 ідеальну частку вказаної квартири, успадковану ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7, який помер 14.09.2014 року, що була передана у власність згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом ОСОБА_5 міської ради згідно із рішенням № 1252 від 24.09.1998 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: