УХВАЛА

іменем україни

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 жовтня 2009 між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за яким останньому передано 32 500 доларів США. Відповідно до додаткового договору від 22 жовтня 2010 року № 1 внесено зміни до договору позики від 21 жовтня 2009 року, а саме: збільшено суму позики до 38 125 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути до 21 жовтня 2011 року. На забезпечення виконання договору позики між ними 21 жовтня 2009 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Відповідач не виконав своїх зобов'язань і рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року, з ОСОБА_4 на його користь було стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 758 738 грн 45 коп. Відповідачем борг не повернуто, судове рішення не виконано.

З урахуванням зазначеного, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, шляхом надання йому права на продаж предмета іпотеки з отриманням всіх необхідних документів а також передачею предмета іпотеки в його управління на період його реалізації. Крім того, просив виселити відповідача з іпотечного майна - квартири.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21 жовтня 2009 року у розмірі 762 179 грн 45 коп. звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66 кв. м, житловою площею

42,2 кв. м, яка є предметом іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 21 жовтня 2009 року, шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_3 права продажу вказаної квартири будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд з наданням ОСОБА_3 права пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатись, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця ОСОБА_4С.) до Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату та приватних нотаріусів, інших державних органів, установ, підприємств і організацій з питань отримання витягів з державних реєстрів, інших документів, довідок про склад сім'ї, а також права здійснювати інші дії, пов'язані з виконанням всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Визначено початкову вартість вказаної квартири при її продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, але не менш ніж 600 тис. грн.

Виселено ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1.

Передано предмет іпотеки в управління ОСОБА_3 на період його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що розмір заборгованості є доведеним і не підлягає доказуванню, тому у рахунок погашення заборгованості за договором позики вважав необхідним звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що сторонами було досягнуто домовленості про те, що при невиконанні боржником своїх зобов'язань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на спірну квартиру переходить до іпотекодержателя. При цьому зазначив, що у рішенні апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2013 року підставою для відмови ОСОБА_3 у позові про визнання права власності на спірне майно було зазначено про те, що згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя право власності на квартиру переходить за виконавчим написом нотаріуса, який останнім не вчинявся.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані, а наданим доказам апеляційний суд дав належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Судом встановлено, що 21 жовтня 2009 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір позики, за яким останньому передано 32 500 доларів США. Відповідно до додаткового договору від 22 жовтня 2010 року № 1 внесено зміни до договору позики від 21 жовтня 2009 року, а саме збільшено суму позики до 38 125 доларів США, які ОСОБА_4 зобов'язався повернути до 21 жовтня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 21 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого, цей договір укладено як засіб забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у ОСОБА_4 за договором позики від 21 жовтня 2009 року з обумовленим в договорі позики розміром боргу 32 500 доларів США (п. 1).

У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання не виконав, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто 758 738 грн 45 коп. за невиконання зобов'язання за договором позики. Рішення набрало законної сили.

Оскільки рішення суду не виконане, відповідач позику не повернув, то ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з положеннями ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання.

Отже, права та обов'язки сторін договору іпотеки визначаються законом і договором. Загальні права та обов'язки сторін передбачені ст. ст. 586, 587 ЦК України ст. ст. 8, 9, 10 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основим зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку,

встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю (ст. 11 ЦПК України).

З урахуванням наведених вище норм Закону України «Про іпотеку», ЦК України, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», можливий лише у разі, коли такий спосіб передбачений договором про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Судом встановлено, що такого договору іпотеки між сторонами укладено не було, а укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 21 жовтня 2009 року, згідно з п. 2 якого сторони домовились про те, що у разі невиконання боржником зобов'язань за договором позики вчиняється виконавчий напис, після якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 переходить до іпотекодержателя.

Отже, у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторонами не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Саме з таким позовом до суду звернувся ОСОБА_3

Крім того, рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2013 року, яке є преюдиційним, підставою для відмови ОСОБА_3 в позові про виселення було зазначено те, що згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя право власності на квартиру переходить за виконавчим написом нотаріуса, який останнім не вчинявся (ст. 61 ЦПК України).

Таким чином, порядок переходу права власності на спірне майно передбачено укладеним між сторонами договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, тому правильними є висновки апеляційного суду про необґрунтованість позову про звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», тобто шляхом передання права продажу предмета іпотеки. При цьому, позивач не позбавлений можливості захисту свого права у визначений договором спосіб, тобто отримання такого права на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Під час розгляду справи апеляційним судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків апеляційного суду не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик