АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №755/5298/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1103/2016 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Марцинкевич В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
29 січня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Барановської Л.В., Невідомої Т.О. при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнути на її користь борг за договором позики з урахування індексу інфляції в розмірі 5550 євро, що еквівалентно 154 678,50 грн., три проценти річних у розмірі 42,33 євро, що еквівалентно 1 179,74 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., а також судові витрати. Посилається на те, що її донька ОСОБА_5 мала намір придбати квартиру АДРЕСА_1. Власниками даної квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом, були ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Відповідачем було передано ключі від квартири ОСОБА_5. На прохання ОСОБА_4 27.06.2014р. за усною угодою позики позивачем було передано відповідачу 5 000 євро, що підтверджується його власноручною розпискою. Після оформлення всіх документів між відповідачем та ОСОБА_5 26.08.2014 року мав бути укладений договір купівлі - продажу квартири, у зв'язку з чим відповідач мав повернути вказану суму боргу шляхом зменшення ціни на квартиру на 5 000 євро. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинула. ОСОБА_3 неодноразово в усній та письмовій формі зверталася до відповідача з проханням повернути борг, а 24 жовтня 2014 року направила йому письмову вимогу - претензію, яка залишилася без задоволення. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, відсутність грошей позбавила можливості добудувати будинок, оскільки іншого житла в м. Житомирі немає.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 5 000 євро, що за курсом НБУ станом на 21.05.2015 року становить 115 650 грн., а також судовий збір у розмірі 64,92 грн.. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1 091,58 грн.

В апеляційній скарзіОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про час і місце судового засідання належним чином повідомлявся за адресою, вказаною ним власноручно в заявах, про причини неявки суд не повідомив. У суді першої інстанції просив розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За умовами ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 ст.1050 ЦК України передбачає, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту ст.ст.525,526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що донька ОСОБА_3 - ОСОБА_5 мала намір придбати квартиру АДРЕСА_1. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 надала ОСОБА_4 в борг кошти для погашення боргу за квартиру в сумі 5 000 євро, що підтверджується борговою розпискою без визначення строку повернення коштів (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с.12).

24.10.2014р. ОСОБА_3 направила ОСОБА_4 письмову вимогу - претензію про повернення суми боргу (а.с.16-18), а тому з урахуванням положень ст.1049 ЦК України прострочення повернення боргу необхідно розраховувати з 25 листопада 2014 року.

Оскільки грошовий еквівалент зобов'язання визначений в євро, стягується сума в гривнях, що відповідає встановленому курсу, індекс інфляції за весь час прострочення стягненню не підлягає.

Відповідно офіційного курсу НБУ станом на 21.05.2015 року, 1 євро = 23.14 грн. України. Прострочення виплати боргу становить 178 днів (з 25 листопада 2014 року по 21 травня 2015 року включно).

Таким чином, 3% річних за час прострочки виконання зобов'язання становлять:

5 000 євро : 365 днів х 3% річних х 178 дні = 73,15 євро = 1 692,69 грн..

Частинами 1,2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 вищевказаної Постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Враховуючи, що між сторонами виникли договірні відносини, в яких стягнення моральної шкоди не передбачено, моральна шкода стягненню не підлягає.

Згідно ч.1 ст.85 ЦПК України, витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з квитків приєднаних до матеріалів справи (а.с.50), загальна сума витрат ОСОБА_3 на проїзд від смт. Ємільчене Житомирської обл. до м. Києва становить 494,02 грн. Крім того, на її користь підлягає стягненню судовий збір в сумі - 874,92 грн.

Керуючись ст. ст.307,309,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% річних та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3% річних за період з 25.11.2014р по 21.05.2015р. у розмірі 73,15 євро, що становить по курсу НБУ станом на 21.05.2015р. - 1 692,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 874,92 грн., витрати на проїзд в розмірі 494,02 грн., а всього 1 368,94 грн..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1 091,58 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-