АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника відповідача ПолонськогоО.Ю.

представників заінтересованих осіб Булашенко В.О., Свинар М.Ю.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Ясінської КатериниМихайлівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_6, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець Андрій Тарасович на постанову від 29 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №754/8151/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/13316/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Скаржник ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою на постанову від 29 квітня 2018 року про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги посилався на те, що 29 квітня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_9 розглянута заява представника стягувана ОСОБА_10 про примусове виконання виконавчого листа №2-211/15, виданого 23.07.2015 року Деснянським районним судом м. Києва на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва про стягнення на користь ПАТ «Родовід Банк» з ОСОБА_6 за кредитним договором від 12 березня 2007 року заборгованості за кредитом в розмірі 500 000.00 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення станом на 21 квітня 2015 року еквівалентно 11127193 гривні 50 копійок, заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 70502.97 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення еквівалентно 1569000 гривень 38 копійок, пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 2029261 гривня 94 копійки, трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 607669 гривень 70 копійок. Також боржнику за виконавчим провадженням встановлено семиденний строк для самостійного виконання. Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження не вручалась боржнику.

Вважає, що така постанова підлягає оскарженню виходячи з того, що заява від 25 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження підписана та подана особою без належних повноважень та у не встановлений Законом спосіб.

Крім того, в оскаржуваній постанові сума стягнення необгрунтовано та без належних на те підстав самостійно завищена головним державним виконавцем, що є порушенням вимог ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження».

В зв'язку з викладеним він вимушений був звернутися до суду з даною скаргою, просив поновити йому пропущений ним процесуальний строк на оскарження такої постанови, оскільки він був пропущений з причин, що від нього не залежали та визнати постанову про відкриття виконавчого провадження №50996794 про відкриття виконавчого провадження неправомірною та скасувати її.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року скаргу ОСОБА_6, заінтересовані особи: ПАТ «Родовід Банк», Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. на постанову від 29 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження задоволено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, представником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. - ОСОБА_11 подано апеляційну скаргу, у якій вона просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження була направлена сторонам, проте, конверт з постановою про відкриття виконавчого провадження адресований боржнику ОСОБА_6, повернувся на адресу відділу з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а тому вважає, що державним виконавцем проведені дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник заінтересованих осіб Булашенко В.О. та Свинар М.Ю. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про виконавче провадження», виконанню підлягають рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах.

Статтею 14 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Зміст ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до

закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив, зокрема із того, іцо, заява про відкриття виконавчого провадження подана особою без належних повноважень.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону за заявою стягувана або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження» участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог Закону.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, заява від 25 квітня 2016 року вих. №21-11-6.6/1781 про відкриття виконавчого провадження підписана представником стягувана - начальником відділу супроводження реалізації заставного майна Банку та виконавчого провадження ОСОБА_10 за довіреністю, термін дії якої до 25 квітня 2016 року включно.

Як убачається з оскаржуваної постанови, документ про примусове виконання рішення поданий 29 квітня 2016 року.

Відповідно до реєстраційно-контрольної картки Міністерства юстиції України №6552-0-26-16 дата реєстрації документа 26 квітня 2016 року.

Як убачається з матеріалів виконавчого провадження в них відсутні докази подання заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем безпосередньо до відділу примусового виконання рішень у строк та за встановленими правилами відповідних операцій або до закінчення останнього дня строку до установи зв'язку.

Дата 25 квітня 2016 року є останнім днем дії довіреності - робочий день установи - Міністерства юстиції України та його підрозділів, включаючи Департамент державної виконавчої служби МЮУ.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те що при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем порушено вимоги ст. 6 Закону України «Про відкриття виконавчого провадження»

Як убачається з заяви про відкриття виконавчого провадження, стягувач просив примусово стягнути з боржника заборгованість у розмірі 393 244,97 доларів США, а не всю суму, що зазначена у виконавчому документі. Крім того, стягувачем в заяві не зазначено, яка з цієї суми припадає на непогашену заборгованість за кредитом, а яка на заборгованість за процентами по кредиту.

Як убачається з оскаржуваної постанови, державним виконавцем в ній не зазначено суми, яка залишилася не сплаченою стягувану відповідно до виконавчого документу

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Ясінської Катерини Михайлівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: