АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №645/9707/15-ц Головуючий суддя І інстанції Сілантьєва Е. Є.
Провадження № 22-ц/790/6935/16 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову зазначає, що 01 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, за яким відповідач отримав 55600 грн., що на момент підписання договору еквівалентно 10430 доларів США за курсом НБУ.

Строк повернення грошових коштів у договорі визначений 29 березня 2007 року.

Однак, кошти ОСОБА_1 повернуто не було.

Вважає, що оскільки в договорі зазначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сплата має бути здійснена в сумі, що дорівнює 10430 доларам США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (долар США) на день винесення рішення.

В судовому засіданні зазначив, що він є інвалідом ІІ групи. Починаючи з 2009 року постійно лікується від онкологічного захворювання. В 2010 році був вимушений виїхати в Німеччину для проходження лікування в спеціалізованій онкологічній клініці в Берліні. Після проходження лікування йому показана тривала реабілітація, яку він проходить і до нині у відповідності до призначень німецьких спеціалістів-онкологів та спеціалістів ЛІСОД (м. Київ). Процес реабілітації супроводжується вживанням спеціальних ліків, проходженням процедур, які виснажують організм та вимагають тривалого періоду відновлення ресурсів організму. Він вимушений проходити ці процедури у Києві або за межами України.

Просить поновити строк звернення до суду, вважати причину пропуску поважною та стягнути за договором позики від 01 лютого 2007 року 10430 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день ухвалення рішення.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник заперечували проти позову. Зазначили, що розписку про отримання боргу відповідач не підписував, грошей не отримував. Просили застосувати позовну давність, посилаючись на те, що незважаючи на хворобу позивач як субєкт підприємницької діяльності у 2014 році звертався з позовом до господарського суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у сумі 55600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 556 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму сплачених судових витрат за проведення експертизи у сумі 6930 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвали нове, яким відмовити у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності.

Заперечує отримання грошей та укладення договору позики.

Зазначає, що судом не встановлено обставини укладення договору позики та передачі грошових коштів, а саме: місце укладення договору, дата його укладення, місце та дата передачі грошових коштів за договором, валюта, в якій передавалися гроші, купюри якими вони передавалися тощо.

Посилається на пропуск строків позовної давності, оскільки позивачем не надано доказів щодо неможливості подання позову з березня 2007 року по 2009 рік до початку перебігу онкологічної хвороби, - чи у 2014 році, коли ОСОБА_3 також було предявлено позов до нього в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що строк позовної давності ним пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню, частково сума позики частково підлягає стягненню.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 01 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав у борг 55600 грн. зі строком повернення до 29 березня 2007 року.

Відповідно до вимог ст. 1046, 256, 257, 267 ч. 3-5 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Сторонами визначено строк повернення позики до 29 березня 2007 року. Строк позовної давності спливає 29 березня 2010 року.

До суду позивач звернувся у грудні 2015 року.

Задовольняючи клопотання позивача та поновлюючи строк суд першої інстанції виходив з поважності пропуску строку протягом майже шести років, враховуючи хворобу позивача.

Відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити в позові за пропуском строку, оскільки поважних причин непредявлення позову такий тривалий час немає.

Надані матеріали щодо лікування ОСОБА_3 стосуються тільки 2010 року та його реабілітації у наступному.

Матеріали справи не свідчать, що ОСОБА_3 тривалий час безперервно знаходився у лікарні; у березні 2014 року ним видана довіреність на представлення його інтересів ОСОБА_4С.(а.с. 76); до суду даний позов подано у грудні 2015 року, тобто, майже через 2 роки після видачі довіренності.

При цьому ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем; має можливість звернутися з позовами до господарського суду Харківської області, починаючи з 2014 року, що підтверджують матеріали справи.

За таких обставин вважати, що такий тривалий строк пропущено з поважних причин не можна.

Рішення суду підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: