Справа № 760/8939/15-ц
Провадження № 2-2020/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарях - Подобєді О.В., Кучерині Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПРОВІДНА" про стягенння суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

05.05.2015 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ПрАТ «СК «Провідна», в якому просить стягнути з останнього на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 32823,02 грн., 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 16483,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.12.2013 між ним та відповідачем ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/4799187), відповідно до якого він застрахував свій автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1, на строк з 14.12.2013р. по 13.12.2014р.

06 вересня 2014 року відбувся страховий випадок, а саме, на вулиці Набережна в м. Ніжин Чернігівської області, він, керуючи забезпеченим транспортним засобом, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, в наслідок якого останній завдано тілесні ушкодження. Він надав потерпілій першу медичну допомогу, та надалі вчинив всі дії, визначені Правилами дорожнього руху. Потерпіла потребувала негайної кваліфікованої медичної допомоги й подальшого лікування та була доставлена в Ніжинську центральну міську лікарню імені Миколи Галицького.

Після дорожньо-транспортної пригоди він турбувався про стан здоров'я потерпілої, спілкувався з лікарями та вирішив компенсувати всі витрати на ліки та медичні послуги.

08.09.2014 він на виконання своїх обов'язків, затверджених п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся з повідомленням № до відповідача про настання страхової події разом з заявою з проханням надання дозволу на відшкодування затрат, понесених внаслідок лікування потерпілої від ДТП.

Працівник відповідача прийняв заяву на добровільне відшкодування витрат потерпілої разом із рештою документів, визначених самим відповідачем, про що зазначено в інформаційному листі № та підтверджено підписом працівника відповідача.

Розуміючи важкий стан здоров'я потерпілої, та відсутність в неї грошових коштів на плату коштовного лікування, він 08.09.2014 зустрівся з родичами потерпілої та компенсував всі витрачені на той час грошові кошти, у відповідь йому були передані касові чеки, що засвідчували суму витрачених коштів, та взяв на себе всі подальші витрати пов'язані лікуванням потерпілої.

Вважає, що у відповідача виникли зобов'язання у здійсненні страхового в відшкодування у зв'язку з автотранспортною пригодою, відповідно до пункту 2 Полісу № АС/4799187, та згідно статті 6 закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На час повідомлення відповідача про настання страхового випадку розрахувати та оцінити нанесену шкоду було неможливо, так як нанесена шкода пов'язана із здоров'ям людини та індивідуальною реакцією організму на лікування.

Відповідач ніякої відповіді на його заяву на добровільне відшкодування витрат на лікування потерпілої не надавав, аж до того часу, коли він не звернувся з заявою, в якій просив, щоб кошти по страховому випадку перерахували йому, спираючись на суму касових чеків, які він збирав, оплачуючи лікування потерпілої. Заяву він подав по закінченню лікування потерпілої, 24.01.2015, а відповідь від відповідача щодо відмови за номером №, надіслана 2 лютого 2015 року з вихідним номером №17-10/1302, отримавши яку відповідач повторно звернувся з проханням про перегляд його заяв, на що 24 лютого 2015 року також отримав відмову.

Позивач зазначає, що відповідно до наявних чеків, ним оплачено лікування потерпілої на загальну суму 32 823,02 гривні, про що повідомлено відповідача, однак до цього часу страхове відшкодування не виплачено.

Крім того, вважає, що страховиком відмова страховика у виплаті страхового відшкодування є неправомірною, а тому він має право на компенсацію 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України - 334,80 грн. та 16 148,92 грн. відповідно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

23.07.2015 до канцелярії суду надійшли заперечення представника ПрАТ «СК «Провідна», в яких останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі через його безпідставність та необґрунтованість. Заперечення ґрунтуються на тому, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.04 р. № 1961-IV. Статтею 35 даного Закону передбачено перелік документів, які додаються до заяви про страхове відшкодування. Такі документи повинні мати відношення до страхової події та бути завіреними у встановленому порядку. При цьому, як зазначено представником відповідача, обов'язок щодо прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування виникає у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» лише після наданих йому визначених у ст. 35 Закону № 1961-IV документів про страховий випадок. Крім того, відповідно до положень ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика. Однак, витрати на лікування потерпілої ОСОБА_3 були здійснені позивачем без погодження із відповідачем, що відповідно до положень ст. 35 Закону № 1961-IV є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Також, представник відповідача зазначає, що з огляду на положення ст. 24 Закону № 1961-IV витрати на лікування потерпілої мають бути обґрунтованими, а їх розмір та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально, відповідним закладом охорони здоров'я. Однак, як зазначено представником відповідача, наданими позивачем матеріалами документально підтверджуються лише витрати на суму 24812,19 грн., а тому розмір позовних вимог є необґрунтованим.

В судове засідання представник відповідача ПрАТ «СК «Провідна» не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. При таких даних, враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином, суд знаходить можливим розглянути справу в даному судовому засіданні у його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1 липня 2004 року N 1961-IV, відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України N 1961-IV, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України N 1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України N 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 24 Закону України N 1961-IV визначено особливості відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого.

Пунктом 24.1 даної статті передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У відповідності до п. 34.1 ст. 34 Закону України N 1961-IV, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно положень п. 36.1 ст. 36 Закону України N 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України N 1961-IV, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) має бути прийняте страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Згідно п. 36.4 ст. 36 Закону України N 1961-IV, страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Судом встановлено, що 13.12.2013 між ОСОБА_1 та ПрАТ "СК "Провідна" було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/4799187), відповідно до якого ОСОБА_1 застрахував майнові інтереси, пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням автомобілем Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1, на строк з 14.12.2013 по 13.12.2014.

06.09.2014 на вулиці Набережна в м. Ніжин Чернігівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої позивач, керуючи забезпеченим транспортним засобом, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, в наслідок якого останній завдано тілесні ушкодження через які вона перебувала на стаціонарному лікуванні.

Так, згідно відповіді Комунального лікувально-профілактичного закладу «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М. Галицького» від 11.09.2015 №01-06/1076, хвора ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., знаходилась на стаціонарному лікуванні в реанімаційному та травматологічному відділенні з 06.09.2014 по 23.09.2014 з діагнозом: полі травма, ЗЧМТ, перелом основи та склепіння черепа зліва, забій головного мозку, перелом обох кісток лівої гомілки в верхній третині зі зміщенням уламків, забій грудної клітки справа, забій органів черевної порожнини, травматичний шок І-ІІ.

У відповіді зазначено перелік медичних матеріалів та лікарських засобів придбаних за власні кошти.

Згідно відповіді Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» від 09.11.2015 №01-07/386, хвора ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматолого-ортопедичному відділенні Чернігівської обласної лікарні: з 23.09.2014 по 08.10.2014 з діагнозом - політравма, поєднана краніоскелетна травма, закрита черепно-мозкова травма, закритий перелом середньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням. 26.09.2014 проведено оперативне втручання - металоостеосинтез лівої велико-гомілкової кістки блокуючим стержнем ХМ; 3 02.12.2014 по 09.12.2014 з діагнозом - консолідуючий перелом кісток лівої гомілки з наявністю металофіксатора. 03.12.2014 проведено оперативне втручання - видалення гвинта із статичного отвору правої гомілки.

У відповіді зазначено перелік медичних матеріалів та лікарських засобів придбаних за власні кошти, а також надано листки лікарських призначень.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з вини позивача ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_3 було завдано шкоди, пов'язаної з її лікуванням.

За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, у в результаті завдання позивачем потерпілій ОСОБА_3 шкоди, пов'язаної з її лікуванням, у нього винило зобов'язання відшкодувати зазначену шкоду у повному обсязі.

Отже, дорожньо-транспортна пригода від 06.09.2014 у розумінні статті 6 Закону України N1961-IV є страховим випадком та відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України N 1961-IV, є підставою для відшкодування у встановленому цим Законом порядку шкоди страховиком.

З матеріалів справи вбачається, 08.09.2014 ОСОБА_1 подав до ПрАТ «СК «Провідна» повідомлення про настання ДТП. Того ж дня ОСОБА_1 подано до ПрАТ «СК «Провідна» заяву про надання дозволу на відшкодування затрат понесених на лікування постраждалої внаслідок ДТП, у зв'язку з відсутністю таких коштів у потерпілої.

Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, відразу після ДТП потерпіла ОСОБА_3 потребувала невідкладної медичної допомоги, в тому числі оперативного втручання. Зважаючи на відсутність коштів у потерпілої, а також для запобіганню негативним наслідкам у разі своєчасного ненадання медичної допомоги, ним було прийнято рішення про компенсацію всіх витрачених на той час грошових коштів родичами потерпілої та здійснення подальших витрат пов'язаних лікуванням потерпілої.

Згідно матеріалів доданих до заперечень представника відповідача вбачається, що листом від 11.09.2014 №17-10/13205 ПрАТ «СК «Провідна» відмовила позивачу у погодженні майбутніх витрат на лікування ОСОБА_3, мотивуючи свою відмову тим, що позивачем не надано виписки з історії хвороби ОСОБА_3 з зазначенням діагнозу та переліком лікарських призначень.

Згідно пояснень представника позивача даного листа він не отримував, а тому про вказане рішення страхової йому відомо не було.

24.01.2015 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки кошти, витрачені на лікування ОСОБА_3 були витрачені саме ним.

Листом від 02.02.2015 №17-10/1302 ПрАТ «СК «Провідна» повідомила позивача про відмову у компенсації витрат відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України N 1961-IV, мотивуючи її тим, що страховиком не було надано згоди та погодження на відшкодування витрат на лікування ОСОБА_3

Разом з цим як слідує із змісту п. 36.4 ст. 36 Закону України N 1961-IV, здійснення витрат на лікування потерпілої особою, відповідальність якої застрахована, без попереднього погодження із страховиком не є підставою, яка звільняє страховика від виконання обов'язку по виплаті страхового відшкодування.

Також, положеннями даної норми не визначено, у яких саме випадках вищенаведена обставина, надає право страховикові повністю або частково відмовити у компенсації витрат, однак за своїм змістом вона спрямована на захист інтересів страховика.

Тому суд виходить з того, що таке право страховик може реалізувати у тому випадку, коли дії щодо здійснення витрат на лікування потерпілої особою, відповідальність якої застрахована, без попереднього погодження із страховиком, призвели до завдання страховику збитків, яких би він не зазнав при умові, що витрат на лікування потерпілої були з ним погоджені.

Суд також враховує те, що відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, а відповідно до ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як встановлено судом, з вини позивача ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_3 було завдано шкоди в результаті ДТП з участю автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1. На час ДТП майнові інтереси ОСОБА_1 пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням вказаним автомобілем були застраховані у ПрАТ «СК «Провідна» згідно чинного договору страхування. Таким чином, виходячи з положень ст. 6, п. 22.1 ст. 22 Закону України N 1961-IV, у ПрАТ «СК «Провідна» виникли зобов'язання відшкодувати шкоду завдану ОСОБА_3

Разом з цим, за обставинами справи, потерпіла потребувала невідкладної медичної допомоги, а тому здійснення позивачем витрат на лікування потерпілої у даному випадку було виправданим, оскільки не вжиття позивачем таких заходів могло призвести до більш тяжких цивільно-правових наслідків допущеного ним правопорушення.

Вимога ПрАТ «СК «Провідна» до позивача щодо надання виписок з історії хвороби ОСОБА_3 з зазначенням діагнозу та переліком лікарських призначень про яку зазначено у листі від 11.09.2014 №17-10/13205 не могла буди виконана позивачем, оскільки згідно медичної документації потерпіла проходила лікування у періоди з 06.09.2014 по 23.09.2014, з 23.09.2014 по 08.10.2014 та 02.12.2014 по 09.12.2014.

В той же час, відповідач ПрАТ «СК «Провідна» на виконання обов'язку покладеного на нього в силу п. 34.1 ст. 34 Закону України N 1961-IV уповноважений самостійно здійснювати запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Отже, зважаючи на те, що витрати по лікуванню потерпілої фактично були понесені позивачем ОСОБА_1, останній звертався до ПрАТ «СК «Провідна» за погодженням таких витрат, проте ПрАТ «СК «Провідна» було відмовлено йому з формальних підстав, доказів про те, що позивач був обізнаний про таку відмову відповідачем не надано, обставини справи свідчать про виникнення у ПрАТ «СК «Провідна» зобов'язання відшкодувати шкоду завдану ОСОБА_3, а підстави вважати, що відсутність попередньої згоди страховика, призвела до завдання останньому збитків, яких би він не зазнав при умові, що витрати на лікування потерпілої були з ним погоджені, суд приходить до висновку про те, понесені позивачем витрати мають бути компенсовані ПрАТ «СК «Провідна» на підставі п. 36.4 ст. 36 Закону України N 1961-IV.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат, які понесені позивачем на лікування потерпілої ОСОБА_3, останнім представлено суду фіскальні та товарні чеки, інші розрахунково-касові документи. Загальна сума витрат за вказаними документами складає 32823,02 грн.

Відповідно до заперечень відповідача, остатнім визнано, що наданими позивачем матеріалами документально підтверджуються лише витрати на суму 24812,19 грн.

Згідно п. 24.1 ст. 24 Закону України N 1961-IV, витрати у зв'язку з лікуванням потерпілого та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи, що розмір понесених витрат, а також необхідність їх здійснення мають підтверджені збоку позивача і останнім не надано документального підтвердження із закладу охорони здоров'я по кожній позицій фіскальних та товарних чеків, суд виходячи з того, відповідач визнає документальне підтвердження позивачем витрат на суму 24812,19 грн., вважає доведеними позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування саме в такому розмірі.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» страхового відшкодування належить задовольнити частково - в сумі 24812,19 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% процентів річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про безпідставність відмови ПрАТ «СК «Провідна» у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_1, з боку страховика має місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку розмір 3% процентів річних та інфляційних втрат за час прострочення складає 16483,72 грн.

Таким чином, оскільки відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, з останнього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 3% процент річних та інфляційні втрати у розмірі 16483,72 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат на користь позивача підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «СК «Провідна» 416, 31 грн.. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 6, 22, 24, 34, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1 липня 2004 року N 1961-IV, ст.ст. 3, 13, 509, 524-526, 533-535, 610, 611, 979, 1166 ЦК України та ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПРОВІДНА" на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 24 812, 19 грн., 3% річних з простроченої суми в розмірі 334,80 грн., інфляційні втрати в сумі 16 483,72 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 416, 31 грн..

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: