Справа № 441/169/16 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/5501/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року 10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ПАТ «Державний ощадний банк

України» - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся з позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Відділу державної виконавчої служби Городоцького районного управління юстиції, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3, про визнання недійсними електронних торгів, згідно протоколу № 109366, проведених 14.08.2014 року державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_7, нежитлової будівлі, крамниці, міні бару, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 297.5 кв.м із застосуванням наслідків, а саме, скасування протоколу про проведення електронних торгів №109366 від 14.08.2015 року та акту державного виконавця про реалізацію арештованого майна.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_5 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Відділу державної виконавчої служби Городоцького районного управління юстиції, треті особи: ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3 про визнання торгів недійсними - відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку, зазначивши в оскаржуваному рішенні, що позивачем було надано згоду ОСОБА_7 на придбання та передачу в іпотеку під банківський кредит в АТ «Ощадбанк» - нежитлову будівлю, крамницю та міні бар, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, оскільки з наявної в матеріалах справи відсутній оригінал заяви про надання такої згоди, а в наданій представником АТ «Ощадбанк» фотокопії заяви відсутній підпис ОСОБА_5 Також зазначає, що з метою оцінки вищезгаданої заяви на предмет допустимості та належності даного доказу, судом було витребувано матеріали нотаріальної справи, в якій також відсутній оригінал даної заяви, а відтак даний доказ не міг братись до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до частини першої ст.3 ЦПК України, частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, на підтвердження порушення його прав, що свідчить про безпідставність пред»явленого ним позову, оскільки право на захист в судовому порядку має особа, права, свободи або інтереси якої порушені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Порядок реалізації арештованого іпотечного майна передбачено Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку» та Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014р. за № 656/5.

Відповідно до п.2. Розділу 2 Тимчасового порядку державний виконавець у строк не пізніше п'яти робочих днів після закінчення 10-денного строку подачі заперечень сторін виконавчого провадження проти визначення вартості (оцінки) майна у разі відсутності таких заперечень готує і направляє до відповідного структурного підрозділу головного територіального управління юстиції у місті Києві та областях, що забезпечує реалізацію повноважень з питань державної виконавчої служби, для проведення реалізації майна такі документи: 1) копію виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідку державного виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; 2) копію акта опису й арешту майна; 3) копії документів, що характеризують майно, та копії правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності або право користування майном; 4) копії документів, що підтверджують вартість майна (експертний висновок, акт оцінки майна); 5) у разі продажу майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, - довідку про розмір частки державної власності в статутному фонді підприємства-боржника та копію повідомлення Фонду державного майна України про накладення арешту на майно такого боржника; 6) інші необхідні документи, передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (зі змінами).

Відповідно до п.1 Розділу 2 Тимчасового порядку реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 39. Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2015 р., що набрало законної сили, вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі ТВБВ № 10013/039 філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 402 від 31.05.2012 р., а саме, на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 пл. 297,5 м.кв. з встановленням початкової ціни предмета іпотеки у розмірі 648000.00 грн., на виконання якого державним виконавцем відділу ДВС Городоцького районного управління юстиції 26.032015 року відкрито виконавче провадження № 47007047, а постановою державного виконавця від 23.04.2015 року накладено арешт на все майно, належне ОСОБА_7, та оголошено заборону на його відчуження.

Державне підприємство «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, як організатор прилюдних торгів, листом від 20.07.2015 року за № 17508/01-06 повідомили сторони щодо реалізації на електронних торгах предмета іпотеки - нежитлової будівлі - крамниці, міні-бару, загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з копії протоколу № 109366 від 14.08.2015 р., електронні торги з продажу нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 пл. 297,5 м.кв. відбулися 14.08.2015 р., ціна продажу 648000.00 грн., переможцем торгів стала ОСОБА_3, яка згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є власником крамниці, міні-бару, загальною площею 297,5 кв.м. за вищевказаною адресою.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на положення Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця, і оскільки іпотечне майно - нежитлова будівля, крамниця, міні - бар, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, реалізація зазначеного майна на торгах без виділення частки майна боржника, що не було зроблено державним виконавцем, і без його згоди, порушує право власності ОСОБА_5 на половину цього нерухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2015 року, згідно з яким звернуто стягнення на все нерухоме іпотечне майно, а саме, нежитлова будівля, крамниця, міні - бар, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 пл. 297,5 м.кв. , і з метою виконання якого проводились прилюдні торги, у встановленому законом порядку набуло законної сили, звіт про оцінку майна позивачем, який був стороною у справі, не оспорювався, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця з виконання виконавчого листа № 2/441/24/201, виданого 11.03.2015 р. Городоцьким районним судом Львівської області чи інших посадових осіб, позивачем не були оскаржені в порядку, передбаченому ст. ст. 383-385 ЦПК України.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що щодо порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна, визначення належної боржнику частки у майні, що підлягає реалізації, тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. З ст. 32, ч. З ст. 36, ч. 2 ст. 57. ст. ст. 55, 85 Закону), а отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні. які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто, в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Таким чином, обсяг повноважень і завдань організатора електронних торгів, а також виконання ним відповідних функцій здійснюється виключно в порядку, передбаченому саме таким спеціальним нормативним актом, як Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, як організатор торгів, жодним чином не порушував прав позивача і діяв виключно у спосіб та у межах, прямо визначених законодавством України. Звернувшись із зазначеним позовом, позивач, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення ДП «Інформаційний центр « Міністерства юстиції України його прав чи законних інтересів пр. організації проведення прилюдних торгів.

Доводи апелянта про те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано порушення права власності ОСОБА_5 на нерухоме майно, яке було реалізовано на прилюдних торгах, співвласником якого він є, на думку колегії суддів, є безпідставними та необґрунтованими з тих підстав, що прилюдні торги були організовані з метою примусового виконання рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2015 р., що набрало законної сили, яким вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 402 від 31.05.2012 р., а саме, на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 пл. 297,5 кв.м.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом

Слід зазначити, що вищезгаданим рішенням суду, яке набрало законної сили, а відтак, з врахуванням положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» підлягало обов»язковому виконанню державним виконавцем, ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 402 від 31.05.2012 р., яким є нерухоме майно в цілому - нежитлова будівля, крамниця, міні-бар, за адресою АДРЕСА_1 пл. 297,5 м.кв., а не окрема його частина, яка, як вважає апелянт, належить ОСОБА_5, як належна йому частка у спільному майні подружжя, а тому, на думку апелянта, відчуження іпотечного нерухомого майна на прилюдних торгах порушує право власності ОСОБА_5 на належну йому частку у цьому майні.

А відтак, за наявності рішення Городоцького районного суду Львівської області про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 402 від 31.05.2012 р., яким є нерухоме майно в цілому - нежитлова будівля, крамниця, міні-бар, за адресою АДРЕСА_1 пл. 297,5 м.кв, а не окрема його частина, державний виконавець з метою виконання рішення суду не повинен звертатися до суду з поданням щодо визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вчиняти дії щодо звернення стягнення лише на частину (половину) нежитлової будівлі, крамниці, міні-бару, оскільки зобов»язаний виконувати рішення суду, що набрало законної сили, згідно з яким було звернуто стягнення на нерухоме майно в цілому - нежитлова будівля, крамниця, міні-бар, що знаходиться за адресою вул. Чорновола, 16 б у м. Городок Львівської області.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції підставно врахував те, що позивач ОСОБА_5 давав згоду на укладення дружиною, ОСОБА_7, кредитного договору, засвідчивши свою згоду власним підписом, а також давав згоду на придбання ОСОБА_7 та передачу нею в іпотеку під банківський кредит в АТ «Ощадбанк» нежитлової будівлі, крамниці, міні - бару, загальною площею 297.5 кв.м АДРЕСА_1 що підтверджується копією його заяви, справжність підпису на якій засвідчив приватний нотаріус Городоцького РНО ОСОБА_8 31.05.2012 року, вчинення нотаріальної дії зареєстровано в реєстрі за №399.

Заява ОСОБА_5 міститься в матеріалах іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького РНО ОСОБА_8 31.05.2012 року за реєстровим номером 402, сторонами якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7 та договору купівлі - продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького РНО ОСОБА_8 31.05.2012 року за реєстровим номером 401, сторонами якого є ОСОБА_9 та ОСОБА_7.

Копії вищезгаданих договорів та документи, на підставі яких такі були посвідчені, витребовувались судом апеляційної інстанції з Львівського державного нотаріального архіву, з метою перевірки наявності заяви ОСОБА_5, якою він надавав згоду на придбання дружиною, ОСОБА_7, та передачу нею в іпотеку під банківський кредит в АТ «Ощадбанк» нежитлової будівлі, крамниці, міні - бару, загальною площею 297.5 кв.м АДРЕСА_1 наявність якої в матеріалах нотаріальної справи, спростовує доводи апелянта про відсутність згоди ОСОБА_5 на передачу їх в іпотеку з метою отримання кредитних коштів в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Доводи апелянта про порушення прав ОСОБА_5 спростовуються також правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2641цс15, яка зводиться до того, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, а з матеріалів справи вбачається, що одноособовим власником іпотечного майна є ОСОБА_7, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що при виконанні державним виконавцем Городоцького ВДВС рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2015 року та при організації проведення електронних торгів, права ОСОБА_5 щодо власності на нерухоме майно, яке підлягало реалізації, не були порушені, а відтак не підлягають судовому захисту, що, на думку суду, є підставою для відмови в задоволенні позову про визнання електронних торгів недійсними із застосуванням наслідків, а саме, скасування протоколу про проведення електронних торгів та акту державного виконавця про реалізацію арештованого майна.

Інші доводи апеляційної інстанції також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А відтак, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, зазначених представником ОСОБА_5 - ОСОБА_6, в поданій ним апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 липня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.