У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю та стягнення аліментів на утримання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особо - Служба у сравах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 липня 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя не склалось, вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, до 02 січня 2016 року вони проживали разом в одній квартирі, але різних кімнатах.

08 жовтня 2015 року вона звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовами про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя, у зв'язку з чим її відносини з відповідачем погіршилися, він кілька разів її бив руками. Після чергової сварки вночі 03 січня 2016 року, на наступний день відповідач разом з дитиною пішов з квартири. Як потім стало відомо позивачу, відповідач звернувся до Служби у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві з заявою про те, що позивач нібито систематично перебуває в стані алкогольного сп'яніння та вчиняє по відношенню до нього та дитини протиправні дії. Проте актом обстеження житлово-побутових умов від 05 січня 2016 року вказані обставини спростовані, натомість за повідомленням позивача проти відповідача порушено кримінальне провадження за фактом нанесення позивачу тілесних ушкоджень.

Також позивачка зазначала, що з моменту народження та до 03 січня 2016 року вона дбала про їх спільну з відповідачем дитину, приділяла увагу навчанню дитини, її духовному, моральному, фізичному розвитку, влаштовувала дитину на різноманітні гуртки та навчальні програми. Вона офіційно працевлаштована, спиртними напоями не зловживає, на обліку у психіатра не перебуває, є емоційно-стійкою та врівноваженою. З урахуванням всіх щомісячних витрат вона витрачала на дитину близько 8000 грн на місяць, та за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року витратила більше ніж 30000 грн.

Крім того, зазначала, що відповідач ніде офіційно не працює, має мінливий дохід, одержує доходи з різних джерел, а тому їх загальний розмір визначити неможливо, допомоги на утримання спільної дитини не надає.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила визначити місце проживання дитини разом з нею та стягнути аліменти на утримання дитини.

Не погоджуючись з доводами ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що до кінця грудня 2015 року дитина проживала разом з ним та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, а з початку січня 2016 року дитина разом з ним проживає у своєї бабусі ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2. Підставою для їх переїзду стала та обставина, що вночі 03 січня 2016 року між ним та ОСОБА_2 сталося сварка, це відбувалося на очах у дитини, а вранці на наступний день батько з донькою переїхали жити до бабусі ОСОБА_5

За час проживання з донькою він весь свій вільний час приділяє їй, водить на виставки, льодовий каток, ролером, в кінотеатр та цирк.

Крім того, ним розроблено порядок дня доньки, який включає в себе все необхідне для навчання, розвитку та відпочинку дитини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4, разом з батьком ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання ОСОБА_4., в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 23 лютого 2016 року і до досягнення повноліття ОСОБА_4, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що емоційно близькою людиною дитина ОСОБА_4 вважає батька, відчуває до нього ніжні, довірливі, дружні почуття. З батьком окремо дитина проживає з 03 січня 2016 року у квартирі бабусі за власною ініціативою, без будь-якого тиску з боку батька та у зв'язку з постійними конфліктними ситуаціями, що виникають між батьками. Для дівчинки батьком створені всі умови для розвитку, навчання, відпочинку, дитина забезпечена належним доглядом та харчуванням, успішно завершила навчання у третьому класі, повернутися проживати до матері бажання не виявила.

Крім того, в судовому засіданні заслухано думку дитини ОСОБА_4, яка висловила бажання проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_3

Оскільки визначено місця проживання дитини з батьком, з урахуванням повідомлених сторонами обставин, наданих доказів, матеріального становища сторін, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню аліменти на утримання доньки ОСОБА_4

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 160 Сімейного кодексу Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу Україниякщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органами опіки та піклування або судом.

Згідно з частиною 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу Українидитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За положеннями ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі психічного здоров'я одного з них, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.ст. 181, 182 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу Україниздійснюється у тому випадку, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції належним чином з'ясував фактичні обставини у справі, які мають значення для правильного вирішення справи та надав їм правову оцінку, у зв'язку з чим дійшов до обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, та задоволенню зустрічного позову ОСОБА_3 та правильно визначив місце проживання дитини.

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю та стягнення аліментів на утримання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особо - Служба у сравах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович