УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відділу приватизації Овруцької міської ради Житомирської області, треті особи: Реєстраційна служба Овруцького районного управління юстиції Житомирської області, комунальне підприємство «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, про скасування свідоцтва про право власності на житло,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати свідоцтво про право власності від 14 листопада 2008 року № 6014, видане відділом приватизації Овруцької міської ради на ім'я ОСОБА_5 на підставі рішення Бондарівської сільської ради Овруцького району від 11 листопада 2008 року та запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП «Коростенське МБТІ» (реєстраційний номер майна 15580396) про реєстрацію будинку АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на виконання постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 02 лютого 2007 року належний їй будинок АДРЕСА_1 прийнято на баланс Бондарівської сільської ради, що підтверджується актом прийому житлового будинку від 26 лютого 2007 року, а постановою Овруцького районного суду від 28 квітня 2007 року Овруцьку райдержадміністрацію Житомирської області зобов'язано поставити ОСОБА_4 на чергу для виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння.

Також позивачка зазначала, що рішенням Бондарівської сільради від 11 листопада 2008 року надано ОСОБА_5 дозвіл на приватизацію спірного будинку АДРЕСА_1, проте рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2015 року, рішення Бондарівської сільради від 11 листопада 2008 року про надання відповідачу дозволу на приватизацію зазначеного будинку визнано незаконним.

Посилаючись на те, що відповідачка є наймачем спірного будинку і не набула права власності на нього, а вона, позивачка, в свою чергу до отримання компенсації за передане будинковолодіння не позбавлена права власності на нього, просила задовольнити позов.

РішеннямОвруцького районного суду Житомирської області від 22 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилено, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 22 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 6 ст. 35 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», компенсацію, передбачену ст.4 Закону, у повному розмірі за цінами, встановленими на момент звернення щодо неї, мають право отримати громадяни, які не проживали на територіях радіоактивного забруднення, але одержали у спадщину майно (жилі, дачні, садові будинки, гаражі, господарські будівлі та споруди), яке не може бути перевезено із зазначених територій.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, правильно виходив з того, що моментом припинення права власності є дата подання переселенцем заяви про передачу ним майна органу місцевого самоврядування у місці відселення, яка є підставою для занесення до списків на виплату грошової компенсації, у зв'язку з чим позивач втратила право власності на майно, а відтак дії відповідачів з подальшого розпорядження цим майном, в тому числі і видача оспорюваного свідоцтва про право власності, не порушує прав ОСОБА_4

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська