Справа № 464/2619/16-ц
пр.№ 2/464/1003/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Лобко А.С.

з участю представника позивача Трофимчук О.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Сихівського районного суду від 20.08.2015 року скасовано судовий наказ, виданий 28.07.2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 1775 грн. 50 коп.

21.03.2016 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не здійснюють оплату послуг з централізованого опалення, в результаті чого за період з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 1775 грн. 50 коп., яку ЛМКП «Львівтеплоенерго» просить стягнути з них солідарно.

22.04.2016 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, з якої вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за період з 01.07.2014 року по 31.03.2016 року в розмірі 4549 грн. 56 коп., а також передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 70 грн. 06 коп. та інфляційні витрати в розмірі 494 грн. 93 коп.

11.05.2016 року позовні вимоги знову збільшено, та ЛМКП «Львівтеплоенерго» просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за період з 01.07.2014 року по 30.04.2016 року в розмірі 4703 грн. 56 коп., а також передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 70 грн. 06 коп. та інфляційні витрати в розмірі 494 грн. 93 коп.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Представник позивача посилалася на те, що позивач надав вищезазначену послугу, а відповідачі цю послугу не оплатили.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що відповідачі не користуються вказаною послугою, договору між позивачем та відповідачами укладено не було, радіаторів центрального опалення в квартирі немає. Тому ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася.

Заслухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

На підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 13.04.2006 року відповідачі на праві спільної сумісної власності є власниками квартири АДРЕСА_1.

Позивач виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів м. Львові послугами з централізованого теплопостачання та централізованого постачання гарячої води.

З особового рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що вартість послуг з централізованого опалення у вищезазначену квартиру в період з 01.07.2014 року до 30.04.2016 року не оплачувалася, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 4703 грн. 56 коп.

Позивач просить стягнути з відповідачів цю заборгованість.

Вирішуючи позов суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Таким чином, мешкаючи у вищезазначеній квартирі, відповідачі є споживачами послуг з утримання житла.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів) та на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій (прибирання внутришньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, вивезення побутових відходів).

Позивач виробляє теплову енергію для опалення приміщень та постачання гарячої води. Згідно п. 4 ст. 19 Закону позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що у позивача відсутні підстави для нарахування заборгованості, оскільки радіатори опалення в квартирі відсутні, тому послугою централізованого опалення відповідачі не користуються.

Суд вважає таке посилання таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Питання відключення мереж центрального опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, а також Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2006 року.

Зазначені Правила та Порядок визначають процедуру надання дозволу на відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг. Можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку в цілому передбачена за рішенням загальних зборів, за згодою всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку. Переобладнання центральної системи опалення на індивідуальну в окремих квартирах багатоквартирних будинків заборонено.

Тобто, з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків, Правила та Порядок передбачають відключення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Відповідно до п. 26 Правил відключення споживачів від мережі централізованого опалення здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена схемою теплопостачання, затвердженою органами місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання», за умови безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування, реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Пунктом 25 Правил визначено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Зі згаданих нормативних актів вбачається, що споживач може відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, але відключення його від мереж централізованого опалення повинно здійснюватись у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З наданої відповідачем копії акту від 14.11.2006 року вбачається, що в квартирі відповідачів самовільно від'єднало радіатори від системи централізованого опалення, стояки централізованого опалення не ізольовані. Надана відповідачем копія судової ухвали від 12.12.2008 року про скасування судового наказу доводить лише те, що відповідачі не були згодні з нарахуванням заборгованості та з цього приводу існує спір про право. Проте, жодних доказів того, що від'єднання від мережі централізованого опалення було проведено відповідачами з дотриманням вимог законодавства, відповідачем не надано.

Таким чином, вищезазначеного порядку відповідачі не дотрималися, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Пунктом 29 Правил передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. З цього випливає, що самовільне відключення радіаторів централізованого опалення у квартирі не є підставою для зменшення оплати за наданні послуги.

Оскільки самовільне відключення радіаторів у квартирі не є підставою для зменшення оплати за наданні послуги, а достатніх належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності опалення чи неякісного опалення в період накопичення заборгованості відповідач суду не надав, позивач має право вимагати і обґрунтовано вимагає в судовому порядку сплату заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідач також посилається на відсутність договору між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг.

Дійсно, в ч. 1 ст. 19 Закону зазначено, що відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до вимог ст.ст. 20, 21 Закону обов'язок укладання договору покладено на обидві сторони. Так, п. 3 ст. 20 Закону передбачено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання послуг.

Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, позивач підготував на направив відповідачам два примірники договору, які відповідачі не підписали. При цьому із своїми пропозиціями щодо укладання договору та конкретних умов цього договору відповідачі до позивача не зверталися. Таким чином, договір між сторонами не було укладено саме через бездіяльність відповідачів.

Крім того, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Цей Закон є нормативним актом спеціальної дії.

Разом з тим, ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

У ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасників правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З наданого відповідачем акту від 14.11.2006 року вбачається, що в квартирі відповідачів стояки централізованого опалення не ізольовані. Тобто, до квартири відповідачів потрапляє теплова енергія, яку виробляє позивач та постачає в будинок, де розташована квартира відповідачів.

Таким чином, позивач фактично надає відповідачам послуги з централізованого опалення, відповідачі фактично отримують ці послуги через неізольовані стояки, отже, між сторонами має місце договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Той факт, що між позивачем та відповідачами не укладено окремого договору, не свідчить про відсутність договірних відносин та про відсутність у відповідачів обов'язку оплачувати вартість наданих позивачем послуг.

За таких обставин суд вважає посилання відповідачів на відсутність договору як на підставу у відмові в стягненні заборгованості безпідставною.

В судовому засіданні відповідач заявив про застосування позовної давності.

За вимогами ст. 256 ЦК України строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права (позовна давність) становить три роки. Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з особового рахунку, позивач просить стягнути заборгованість, яка почала утворюватися з 01.07.2014 року. З позовом позивач звернувся 21.03.2016 року, тобто, в межах позовної давності.

Відповідач посилається на те, що з 2006 року позивач не пред'являв відповідачам претензій щодо від'єднання від мережі централізованого опалення. Проте, в даному позову позивач ставить вимогу про стягнення заборгованості, яка утворилася в межах строку позовної давності, і не ставить жодних позовних вимог щодо від'єднання відповідачів від мережі централізованого опалення. За таких підстав вимога про застосування строку позовної давності є недоречною.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір індексу інфляції та 3% річних нараховано позивачем на підставі «Методики розрахунку збитків він інфляційних процесів та 3% річних при подачі позовних заяв про стягненні заборгованості».

Враховуючи, що відповідачі не виконали грошове зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сума заборгованості в повному обсязі з урахуванням індексу інфляції та з 3% річних за весь час прострочення оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1378 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 20.07.2015 року, від 20.10.2015 року та від 12.03.2016 року. Оскільки позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі в рівних частках з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 1, 4, 13, 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 3, 6, 203, 256, 261, 625-627, 634 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 4703 (чотири тисячі сімсот три) гривні 56 копійок, інфляційних витрат в розмірі 494 (чотириста дев'яносто чотири) гривні 93 копійки, 3% річних в розмірі 70 (сімдесят) гривень 06 коп.; загалом - 5268 (п'ять тисяч двісті шістдесят вісім) гривень 55 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати зі сплати судового збору по 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) гривень з кожного.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя: