Справа № 536/2551/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Степаненка Ю.І.,

з секретарем судового засідання Левицькою І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 01 грудня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 1999 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя у них не склалося. Через різні характери, погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та згоди щодо ведення спільного подружнього життя, між ними виникали сварки, внаслідок чого вони припинили шлюбні відносини і майже рік разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя, примирення та збереження шлюбу з відповідачкою неможливе та суперечить його інтересам, інтересам дружини та їх дитини. Тому просив розірвати шлюб, визначити місце проживання дитини з матір'ю та батьком.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.4). По телефону позивач також повідомив суду, що він в даний час перебуває на службі в зоні АТО, а тому просив розглядати справу без його участі, свій позов підтримав, просив не призначати строку для примирення, так як повністю втратив почуття любові до дружини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та розірвати шлюб, позов визнала повністю.

Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню.

Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 квітня 1999 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб сторін виявився невдалим, вони припинили сімейні стосунки і майже рік проживають окремо, спільного господарства не ведуть, так як не знаходять взаєморозуміння між собою. Сторони просили суд не призначати їм строку для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам, бажання відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Шлюб розпався з вини обох сторін.

Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї.

Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами.

Разом з вимогою про розірвання шлюбу позивач просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з матір'ю та батьком та залишити позивачу шлюбне прізвище ОСОБА_1.

Вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 статті 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч.2 статті статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 статті 310 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд не визначає місце проживання дитини з кимось із батьків, оскільки на час розгляду справи ОСОБА_3 має вік понад чотирнадцять років і має право самостійно обирати своє місце проживання.

Згідно статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

До реєстрації шлюбу позивач мав прізвище ОСОБА_1, яке і залишилося після реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, позовна вимога ОСОБА_1 про залишення йому прізвища ОСОБА_1 після розірвання шлюбу не може бути задоволена судом, оскільки право позивача не порушене та ніким не оспорюється та не потребує судового захисту.

Відповідно до закону тільки особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище не змінював. За законом прізвище позивача після розірвання шлюбу залишається ОСОБА_1. Тому суд відмовляє позивачу у задоволенні цієї вимоги.

Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок (а.с.1), ці витрати позивач просив покласти на нього та не стягувати з відповідача на його користь.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110-113 СК України, ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 10,11,79,88,209,212,214,215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, дошлюбне прізвище ОСОБА_2, зареєстрований 30 квітня 1999 року Ялинцівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис №1.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю. І. Степаненко