АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3370/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2364/16Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С. А. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі -Коротун І.В.

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача - адвоката Акжитової С.Ф., відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06 липня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи: виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи: виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - задоволено частково.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 незавершений будівництвом 81% готовності житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 1317091 грн. 00 коп.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку літ. «А-2,а, а-1, а-2» стан готовності якого становить 81% по АДРЕСА_1.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 2-х поверхову лазню за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 132602 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину будівельних матеріалів, обладнання та витрат, пов'язаних з будівництвом неприйнятої в експлуатацію 2-х поверхової лазні по АДРЕСА_1 вартістю 132602 грн., а саме: бетонні фундаменти, зовнішні стіни - ставні колоди, перекриття - дерев?яні, покрівлю - ондулін, підлогу дерев?яну - плитку, інженерне обладнання -електропостачання, каналізацію, водопостачання (зовні мережі), газопостачання, опалення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3000 гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 3646 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1720 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

З даним рішенням не погодився відповідач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв'язку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що позивач не довела факту придбання та добудови будинку і лазні у період спільного сумісного проживання сторін у шлюбі. Посилався на те, що зазначені побудови здійснювалися ним за особисті кошти, отримані на рахунок відшкодування моральної шкоди, та кошти, отримані після припинення фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_2.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, що з'явились в судове засідання приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 вересня 2004 року на ім'я відповідача був придбаний незакінчений будівництвом житловий будинок станом готовності 48% за адресою: АДРЕСА_1.

Також з матеріалів справи встановлено, що у період придбання даного житлового будинку сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12 лютого 2013 року.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №32 від 27 липня 2015 року встановлено, що рівень готовності майна на даний час, по АДРЕСА_1 складає: житлового будинку «А-2, а1, а2» -81%; бані літ. «Б» -100%. У зв?язку з відсутністю даних за грудень 2010 року, визначити рівень готовності житлового будинку «А-2, а, а1, а2» та бані літ. «Б» неможливо. Ринкова вартість майна за адресою: АДРЕСА_1 на даний час складає: житлового будинку «А-2, а, а1, а2» - 1317091 грн., бані літ. «Б» - 132602 грн. У зв?язку з відсутністю даних за грудень 2010 року визначити ринкову вартість житлового будинку «А-2, а, а1, а2» та бані літ «Б» неможливо.

Далі, вирішуючи спірні правовідносини, місцевий суд правомірно виходив з наступного.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету міністрів України від 20 травня 2009 року №534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостоворене нерухоме майно як об?єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів. Обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Також, вирішуючи питання щодо правомірності висновків суду першої інстанції, колегія суддів бере до уваги правовий висновок ВСУ, який зробила колегія суддів у справі № 6-47цс16 від 07 вересня 2016 року.

Так, новостоворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об?єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов?язки, тому такий об?єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об?єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об?єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Як вже зазначалося вище, за позовом дружини, членів сім?ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, урахувавши ті обставини, що спірний об?єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об?єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на ? частину спірного об?єкта незавершеного будівництва.

Такий висновок також є правомірним з огляду на те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження придбання та будівництва спірного майна за кошти, отримані як компенсацію на відшкодування моральної шкоди. Даний факт вірно встановлено і судом першої інстанції, як і той факт, що наданою до суду розпискою про здійснення добровільного поділу спільного майна між сторонами, він сам підтвердив, що спірне майно є спільним майном подружжя.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_4 не доведено тих обставин, що спірний будинок ним придбавався за особисті кошти в розумінні ст. 57 СК України, як і обставин будівництва ним бані на території цього домоволодіння за ці ж особисті кошти.

На підставі вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06 липня 2016 року не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/А.І. Дорош /підпис/ В.М. Триголов

КОПІЯ ВІРНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області __________ В.І. Корнієнко