Головуючий суду 1 інстанції - Калмикова Ю.О.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 415/3920/14-ц
Провадження № 22ц/782/743/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Єрмакова Ю.В., Яреська А.В.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 серпня 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, третя особа- Служба у справах дітей Лисичанської міської ради

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014року позивач ОСОБА_2 звернувся до Лисичанського міського суду із зазначеною позовною заявою до ОСОБА_4, в обґрунтування якої посилався на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 16.03.2014роки сумісне проживання та ведення спільного господарства з відповідачем припинено, остання, разом з донькою, переїхала до будинку своїх батьків. З того часу у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки та її відвідуванні. Відповідач почала створювати штучні перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною. Мирним шляхом врегулювати питання щодо участі позивача вихованні доньки відповідач відмовилась, а тому позивач став неодноразово звертатися з відповідними заявами до Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради. 04.06.2014 року Комісією служби у справах дітей Лисичанської міської ради було прийнято рішення № 1899/01-06 відповідно до якого, позивачу було визначено порядок безперешкодного спілкування із дитиною та виховання доньки: щоденно з 14:00 год. до 18:00 год., у присутності матері. Однак після винесення рішення, відповідач продовжувала чинити перешкоди у спілкуванні з донькою, що стало підставою для звернення до суду.

У березні 2016року позивач уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні для ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною:

- систематичні побачення та можливість вільного спілкування з донькою, щотижня кожного місяця, з понеділка по неділю з 08:00 год. до 20:00 год. за місцем знаходження доньки або за місцем її проживання, перебування - не в присутності матері ОСОБА_4, з правом гуляти біля місця проживання дитини на відстані 900 метрів;

- вільне побачення та спілкування першої та третьої суботи кожного місяця та другої та четвертої неділі кожного місяця, з 10:00 год. до 18:00 год. за місцем перебування батька- ОСОБА_2, без присутності матері;

- встановити ОСОБА_2 періодичні побачення з ОСОБА_5, з правом забирати її до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, з переночуванням кожного понеділка, вівторка, середи, суботи та неділі з 08:00, та повернення дитини на наступний день о 09:00 до матері ОСОБА_4 за місцем їх проживання;

- дозволити ОСОБА_2 два рази на місяць у вихідний день терміном не менше двох годин відвідувати з донькою розважальні дитячі заклади, з урахуванням режиму дня дитини;

- дозволити ОСОБА_2 забирати ОСОБА_5 з дитячого садка, школи, або інших дошкільних чи післяшкільних закладів;

- зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_2 безпосередньо бачитись та спілкуватись з ОСОБА_5 при випадкових зустрічах на вилиці, скверах, магазинах або будь-якому іншому місці;

- дозволити ОСОБА_2 проводити оздоровчі відпустки з ОСОБА_5 кожного липня місяця щорічно без присутності матері ОСОБА_4;

- необмежене спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою.

Крім того позивач просив: визнати право за ОСОБА_2 в час, відведений йому для побачення з донькою та в день його побачення з донькою забирати доньку ОСОБА_5 з дому, дитячого садка, школи особисто; зобов'язати ОСОБА_4 надати ОСОБА_2 уточну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити інформацію про це його особисто, на наступний день з настання таких обставин.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16.08.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею задоволені частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні для ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено ОСОБА_2 систематичні побачення з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щотижня з п'ятниці по неділю з 14:00 год. по 18:00 год. за місцем знаходження доньки або за місцем її проживання, перебування в присутності матері - ОСОБА_4

Встановлено ОСОБА_2 систематичні побачення з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, другої та четвертої суботи кожного місяця з 18:00 год. до 10:00 год. за місцем перебування батька без присутності матері - ОСОБА_4, з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів, з поверненням дитини після побачень до місця проживання матері.

Дозволено ОСОБА_2 проводити щорічні оздоровчі відпустки з ОСОБА_5 протягом десяти днів з завчасним попередженням ОСОБА_4 про відпустку за місяць до відпустки, щорічно, без присутності ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_4 надати ОСОБА_2 точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто ОСОБА_2 на наступний день з дня настання таких обставин.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням суду позивачем ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3, подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясуванням судом усіх обставин по цивільній справі та застосування судом норм матеріального права, які не підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися між сторонами, що призвело, як вважає апелянт, до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення, просив рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16.08.2016 року змінити та встановити ОСОБА_2 систематичні побачення з ОСОБА_5 щотижня кожного місяця з понеділка по неділю з 09:00 год. до 19:00 год. за місцем знаходження доньки або за місцем її проживання, перебування в присутності матері- ОСОБА_4; встановити ОСОБА_2 систематичні побачення з ОСОБА_5 кожного понеділка, п'ятниці та суботи кожного тижня місяця з 09:00 год. до 19:00 год. за місцем перебування батька без присутності матері - ОСОБА_4, з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів з поверненням дитини після побачень до місця проживання матері; дозволити ОСОБА_2 забирати дитину ОСОБА_5 до місця свого проживання з переночуванням кожну другу та четверту суботу місяця з 14:00 год. до 19:00 год. неділі без присутності матері -ОСОБА_4; дозволити ОСОБА_2 проводити щорічні оздоровчі відпустки з ОСОБА_5 кожного липня місяця, щорічно тривалістю 31 календарний день з урахуванням часу в дорозі, без присутності матері; зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_2 безпосередньо бачитись та спілкуватись з ОСОБА_5 при випадкових зустрічах на вилиці, скверах, магазині або будь-якому іншому місці. Судові витрати розподілити відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що непідлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 18.12.2012року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 256.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_5, про що видано свідоцтво про народження, серії НОМЕР_1 від 11.06.2013року, актовий запис № 374, батьком якої записано ОСОБА_2, матір'ю ОСОБА_4

З 16 березня 2014року сумісне проживання позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 та ведення спільного господарства припинено. Після припинення сімейних відносин дитина проживає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Згідно довідки ВДВС Лисичанського МУЮ позивачем на утримання дочки сплачуються аліменти за рішенням суду. Станом на 01.10.2014року переплата по аліментам складає 1940,29грн.

Також, за рішенням суду, позивач сплачує аліменти на утримання відповідача до досягнення дитиною ОСОБА_5 трьох років. Станом на 01.10.2014року переплата по аліментам складала 366,20грн.

Сторони, після припинення сімейних відносин, мають протилежні погляди на здійснення ними своїх батьківських прав та обов'язків по відношенню до їхньої малолітньої дитини, у зв'язку з чим у них виник конфлікт.

04.06.2014року Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Лисичанської міської ради винесено висновок про встановлення порядку участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого Орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити можливість безперешкодного спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, щоденно з 14-00год. до 18-00год. в присутності матері дитини. Батьки попереджені про те, що вони не мають права перешкоджати один одному в здійсненні своїх прав в вихованні доньки та про відповідальність за нетактовну поведінку та здійснення негативного впливу на дитину у відношенні кожного з них при спілкуванні з донькою.

На підставі неодноразових звернень позивача до Служби у справах дітей Лисичанської міської ради щодо наявності перешкод у спілкуванні з дочкою, відповідно до листа Служби у справах дітей Лисичанської міської ради №702 від 07.06.2014року з матір'ю дитини ОСОБА_7 проведена профілактична бесіда з питання виконання рішення органу опіки та піклування.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач характеризується позитивно, на диспансерному обліку наркологічного та протитуберкульозного диспансерів не перебуває.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач добросовісно виконує свої батьківські обов'язки щодо матеріального утримання малолітньої дитини та її матері. Після винесення Органом опіки та піклування Лисичанської міської ради висновку про встановлення порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, який є обов'язковим для виконання, мати дитини ОСОБА_4 не виконує рішення органу опіки та піклування та чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини батьку дитини. Батьки ОСОБА_5 дійсно не можуть самостійно дійти згоди щодо часів побачення доньки з батьком, у зв'язку з чим позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом. Вимога позивача про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні підлягає задоволенню.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що суд не вирішує спори між позивачем та відповідачем стосовно тих відносин, які мають виникнути у майбутньому, суд розглядає справи щодо захисту вже порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а тому позовні вимоги в частині дозволу забирати дитину з дитячого садку, який ОСОБА_5 ще не відвідує, школи, або інших дошкільних чи післяшкільних закладів, безперешкодно спілкуватися з дитиною у разі випадкових зустрічей на вулицях, скверах, магазинах або будь-якому іншому місті, спілкуватися з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, визнати право за ОСОБА_2 в час, відведений йому для побачень з донькою, забирати доньку ОСОБА_5, з дому, дитячого садка, школи, особисто, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів повністю погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі у даній частині позовних вимог та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Визначаючи спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини та спілкуванні з останньою, суд першої інстанції врахував вік дитини, її фізичний та психологічний розвиток, порозуміння з батьком, інтереси матері дитини та наявність у позивача, як батька, рівного права з матір'ю дитини щодо дочки, робочий час позивача, наявність дідусів та бабусь, які теж бажають бачитися з дитиною, місце проживання відповідача, та прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог в частині інформування позивача матір'ю ОСОБА_5 про місце знаходження та перебування останньої, часткове задоволення позовних вимог позивача в частині тривалості та часу спілкуванні позивача з дочкою ОСОБА_5 за місцем знаходження доньки або за місцем її перебування без присутності матері; тривалості та часу перебування дитини за місцем перебування батька, з правом залишення дитини переночувати у батька, відвідування дитячих розважальних закладів; тривалості оздоровчої відпустки дитини разом із батьком без присутності матері та відмови у задоволенні позовних вимог, що стосуються майбутнього часу.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини…

Аналізуючи доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до наступного.

Основним аргументом апелянта є посилання на те, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку щодо необхідності обмежити ОСОБА_2 у праві на участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні та надав за рішенням менше годин для зустрічей з дочкою, ніж зазначено у позовній заяві, та не сприяв і не захищав інтереси дитини, а сам, навпаки, здійснив перший крок для розлучення дитини з батьком.

Колегія суддів вважає зазначені доводи не обґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За вимогами уточненої позовної заяви від 18.03.2016року, а.а.с.220-224, т.1, в частині тривалості та часу спілкуванні позивача з дочкою ОСОБА_5 за місцем знаходження доньки або за місцем її перебування без присутності матері, позивач просив визначити наступні способи участі позивача у спілкуванні з донькою, а саме: систематичні побачення та можливість вільного спілкування з донькою, щотижня кожного місяця, з понеділка по неділю з 08:00 год. до 20:00 год. за місцем знаходження доньки або за місцем її проживання, перебування - не в присутності матері ОСОБА_4, з правом гуляти біля місця проживання дитини на відстані 900 метрів та вільне побачення та спілкування першої та третьої суботи кожного місяця та другої та четвертої неділі кожного місяця, з 10:00 год. до 18:00 год. за місцем перебування батька- ОСОБА_2, без присутності матері.

Між тим, позивачем не надано доказів, з урахуванням необхідності витрачання часу на здійснення підприємницької діяльності, можливості спілкування з дочкою кожного дня з понеділка по неділю протягом тижня з 08-годин до 20-00 годин у робочі дні за місцем проживання дочки та у вихідні дні тижня з 10-00годин до 20-00годин першої та третьої суботи та другої та четвертої неділі тижня за місцем свого проживання, у тому числі й у години, які вже увійшли до вимоги щодо щоденного спілкування, ( з 8-00години до 10-00години суботи та неділі), а крім того, заявляючи вимогу про встановлення періодичних побачень з дочкою, з правом забирати її до свого місця проживання з переночуванням, кожні понеділок, вівторок, суботу та неділю з 08-00години та поверненням дитини на наступний день до матері о 09-00годині, позивач знову зазначає дні тижня та часи, які вже увійшли до вимоги щодо відвідування ОСОБА_5 за місцем проживання дитини та побачень з дочкою за своїм місцем проживання.

Крім того, зазначаючи у своїй позовні заяві про рівність прав батьків, позивачем не обґрунтовано вимоги щодо періодичності та тривалості часу спілкування з дочкою, яка, на час звернення позивача до суду із даною позовною заявою, досягла тільки трирічного віку, та не доведена їх правомірність.

Так, колегія суддів вважає, що вимагаючи визначити зазначені позивачем способи участі у спілкуванні з дочкою та її вихованні, ОСОБА_2 не обґрунтував, що зазначені ним способи участі відповідають інтересам дитини, відповідному її віку режиму життя, наявності у дитини вільного часу, який потрібен дитині для відпочинку у звичайному її оточенні, а також, з урахуванням віку дитини та її розвитку, необхідному часу для самостійних гри, занять та навчання.

Також позивачем не доведена співмірність запропонованих способів участі позивача з реальною реалізацією своїх, передбачених законом, прав щодо ОСОБА_5 як матір'ю дитини так і наявних у дитини бабусь та дідусів.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 09.08.2016року були частково задоволені позовні вимоги батьків позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онучки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та встановлено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 побачення з онукою кожної неділі місяця без присутності матері ОСОБА_4 з 09-00 годин до 18-00годин та дозволено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 забирати онуку ОСОБА_5 до свого місця проживання з переночуванням кожну третю суботу місяця з 15-00годин до 18-00годин неділі, а.а.с.115,116, т.2., при цьому, встановлене рішенням суду місце проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - АДРЕСА_1, куди останні будуть забирати онуку ОСОБА_5, повністю співпадає з адресою, яку позивач зазначає у своїй позовній заяві як місце свого проживання, а також у вимогах щодо адреси, куди він планує забирати дочку з переночуванням та адресі, зазначеній апелянтом ОСОБА_2 у апеляційній скарзі як фактичної адреси свого проживання.

Також, колегія суддів вважає недоведеною позивачем необхідність щорічної оздоровчою відпустки, тривалістю саме 30 днів, ОСОБА_5 разом із батьком, без присутності матері.

Будь-яких медичних рекомендацій щодо потреби дитини у оздоровленні, рекомендацій щодо місця такого оздоровлення та його тривалості, позивачем суду не надано.

З урахуванням віку дитини колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції тривалість щорічної відпустки, яку дитина буде проводити разом з батьком, без присутності матері - 10 днів не порушує права позивача, відповідає інтересам малолітньої дитини та не несе негативних наслідків для малолітньої дитини у зв'язку з розлученням з матір'ю та відсутністю спілкування з останньою.

На підставі зазначеного, враховуючи визначений судом першої інстанції час для спілкування ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, колегія суддів не вбачає підстав для висновку щодо обмеження судом першої інстанції ОСОБА_2, як батька, у праві на спілкуванні з дочкою та прийнятті участі у її вихованні.

Відповідно до принципу диспозитивності та перевірці законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції тільки у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, у бік зменшення прав позивача щодо дитини, принцип рівності прав батька і матері не порушено.

У встановленому законом порядку рішення суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_4 не оскаржувалось.

Щодо висновків Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області від 25.03.2014року та 14.06.2014року, затверджених в.о. начальника Лисичанського МВ УМВС України у Луганській області, за доводами апеляційної скарги, то зазначені висновки міститься у матеріалах справи на аркушах 20,21, 23,24, були досліджені у судовому засіданні, сторони давали пояснення щодо встановлених у висновках подій, а тому суд першої інстанції мав право, мотивуючи рішення, посилатися на встановлені у висновки факти щодо спричинення позивачем тілесних ушкоджень відповідачеві під час сварки між останніми, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Колегією суддів досліджено витяг з карти №1403 травматологічного хворого ОСОБА_4, у якому зафіксована наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень з поясненням причини, обставин та механізму тілесних ушкоджень, час вчинення яких повністю співпадає із зазначеним у висновку від 25.03.2014року часом.

Зазначені висновки Лисичанського МВ УМВС України у Луганській області не скасовані і на теперішній час чинності не втратили, а тому колегія суддів не звертає уваги на довід апелянта про те, що йому невідомо з яких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що апелянт завдавав тілесні ушкодження відповідачеві і що рішення суду ґрунтується на припущеннях.

Також доводи апелянта про застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які не підлягали застосуванню до правовідносин, що склалися між апелянтом та Позивачем, є безпідставними.

Судом у повній відповідності до п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України щодо застосуванні в рішенні нормативно-правових актів, на підставі яких вирішено справу, застосовані норми матеріального права, у т.ч. й практика Європейського суду з прав людини, що регулюють спірні правовідносини сторін.

Щодо інших доводів, зазначених у апеляційній скарзі, то, як вбачається з резолютивної частина апеляції, вимоги апелянта по суті є новими позовними вимогами щодо встановлення способу участі ОСОБА_2 у вихованні дитини та спілкуванні з останньою, які не були предметом розгляду судом першої інстанції, а тому, колегія суддів не вбачає за потрібне зазначеним вимогам надавати правову оцінку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянтом ОСОБА_2 не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначені апелянтом доводи не є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, а також підставою для повного задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду, переглянуте судовою колегією в межах доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам закону, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 серпня 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, третя особа- Служба у справах дітей Лисичанської міської ради залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: