Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2013/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.10.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Черненко В.В.

суддів - Чорнобривець О.С., Мурашко С.І.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Знам'янської міської ради про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди та супроводу батька,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди та супроводу батька.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період з 08.08.2008 року до 20.04.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.04.2014 року.

Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_3 зазначила, що донька проживає з нею, знаходиться на її повному матеріальному утриманні, а відповідач не надає дитині матеріальної допомоги, участі у вихованні та розвитку не приймає.

Зазначила, що бажає організувати для своєї дитини профілактичне лікування за кордоном на морському узбережжі, оскільки дитина періодично хворіє, а також з метою розширення світогляду дитини, спрямувати на розвиток її історичних і культурних цінностей інших народів, підготовити дитину до свідомого життя в суспільстві, однак через відсутність будь-яких стосунків із батьком дитини, отримати нотаріально посвідчену його згоду на виїзд дитини за кордон разом з нею не може.

Просила суд надати дозвіл дитині ОСОБА_2, 29.03.2011р.н. на тимчасові поїздки за межі держави Україна разом з її матір'ю ОСОБА_3, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на строк до 29.03.2029 року, тобто до виповнення їй 18 років.

Ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Знам'янської міської ради.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2016 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

Згідно довідок медичного закладу видно, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, періодично хворіє на гострі вірусні захворювання та потребує санаторно - курортного оздоровлення.

Суд першої інстанції зазначив, що на підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Також в ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.

Згідно ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 необґрунтовано не надає дозволу на тимчасові поїздки за кордон своїй доньці, оскільки жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, судом не встановлено, в той же час така позиція відповідача шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку, з наданих до суду доказів позивачем вбачається, що дитина навчається в м. Москва Російської Федерації і там проходить лікування, а також позивачем забезпечується активний відпочинок своєї доньки.

Суд вирішив надати дозвіл дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з матірю ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки ОСОБА_4, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 на строк у три роки.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних , свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

Згідно довідок медичного закладу видно, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, періодично хворіє на гострі вірусні захворювання та потребує санаторно - курортного оздоровлення.

Згідно довідки про склад сім'ї від 01.10.2014 року ОСОБА_2 проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_3 за адресою вул. .Матросова, 28 кв.58 м. Знам'янка (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що позивач бажає оздоровити дитину за межами України, однак не може це здійснити оскільки з батьком дитини в цій частині у них виникають спірні питання.

Відповідно до положень ст.. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно ст.. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України : « Фізична особа , яка не досягла шістнадцяти років , має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року: «За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 року №57 в редакції станом на 16.10.2014 року: « виїзд з України громадян , які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до вказаної норми матеріального права зазначення конкретної країни та конкретний проміжок часу для виїзду є обовязковими.

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ОСОБА_3О зазначила, що просить суд надати дозвіл на виїзд дитині ОСОБА_2, 29.03.2011р.н. на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з її матір'ю ОСОБА_3, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на строк до 29.03.2029 року, тобто до виповнення їй 18 років.

Колегія суддів вважає, що такі вимоги зазначені в позові не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки не зазначена країна(країни) до яких буде здійснено виїзд , а крім того проміжок часу на який буду здійснений тимчасовий виїзд, визначений як довготривалий.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог не звернув уваги на зазначені обставини і постановив рішення яке не ґрунтується на нормах матеріального права, зокрема суд не врахував, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обовязків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Відповідно до п. 4 ст. 309 ЦК України зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити частково.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що позивач бажає виїхати з дитиною до Російської Федерації як для оздоровлення так і для медичного обстеження та лікування дитини.

Приймаючи до уваги встановлені обставини колегія суддів вважає за можливе позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Знам'янської міської ради про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди та супроводу батька задовольнити частково.

Надати дозвіл малолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасову поїздку за межі України, до Російської Федерації разом з її матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки ОСОБА_4, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на період з 19.10.2016 року до 31.12.2016 року.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові поїзди за межі України без згоди та супроводу батька задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з України до Російської Федерації на період з 19.10.2016 року до 31.12.2016 року без згоди (дозволу) та супроводу батька ОСОБА_2 в супроводі матері ОСОБА_3.

Судові витрати покласти на сторони.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: