Справа № 439/1215/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2016 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючої судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лешнівської сільської ради Бродівського району Львівської області про продовження строку на прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить постановити рішення, яким визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, яка померла 01.12.2013 року.

Позивач в судове засідання не зявився, подав суду письмову заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у його відсутності, позов про продовження строку на прийняття спадщини підтримує, просить суд його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але суду подано письмову заяву без номера та без дати голови сільської ради ОСОБА_3, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 про продовження строку на прийняття спадщини визнає в повному обсязі, слухання справи просить проводити у відсутності представника сільської ради, наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі.

Суд розглянув справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України.

Зясувавши обставини по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши усі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягає порушене право особи. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із змісту ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони ті інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З гідно із ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. У відповідності до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Суд, у разі недостатності доказів відповідно до вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 137 ЦПК України, повинен вжити заходів та сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного з»ясування обставин справи.

З пояснень позивача, наведених в позовній заяві, вбачається, що 01.12.2013 року померла його мама ОСОБА_2; позивач стверджує, що будучи єдиним спадкоємцем померлої, звернувся до нот контори з заявою про прийняття спадщини, проте, встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустив, так як юридично не обізнаний.

У позові зазначено, що наведені позивачем факти підтверджуються свідоцтвом про народження позивача; заповітом; довідкою сільської ради.

Проте, позивач суду не представив жодного документа, на який покликається, натомість, надав ксерокопії:

-свого свідоцтва про народження;

-свідоцтва про смерть ОСОБА_2;

-заповіту від 8 квітня 2010 року;

-державного акту серії ЯГ № 041004 від 18 жовтня 2007 року;

-довідки виконкому Лешнівської Сільської ради від 30.08.2016 року № 969 про те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті 01.12.2013 року проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Виходячи із вищенаведених норм ст. 64 ЦПК України, врахувавши відсутність відповідача в судовому засіданні, представлені суду ксерокопії документів не можуть бути належними доказами у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На думку суду, юридична необізнаність позивача про наявність встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Лешнівської сільської ради Бродівського району Львівської області про продовження строку на прийняття спадщини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_4