Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 2-1071/12
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд,

Чернiвецької областi в складі:

головуючого судді Яківчика І.В.

при секретарі Кисельовій С.В., Крупчак М.І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сторожинець заяву про повторне виселення подану позивачем по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа відділ державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції

встановив:

Заявник, звернувся до суду з заявою про повторне виселення ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 липня 2013 року рішенням Сторожинецького районного суду, Чернівецької області у справі № 2-1071/12 було виселено відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 із житлового будинку № 8, що по вул..Подольській в м.Сторожинець, який належить заявнику на праві власності. Відділом ДВС Сторожинецького районного управління юстиції було виконано рішення суду про виселення і 19.05.2014 року винесено постанови про закінчення виконавчого провадження у звязку із повним фактичним виконанням рішення суду. Проте відповідачі повторно самостійно вселилися в будинок без його згоди, а тому він звернувся до суду та посилаючись на положення ст.78 пункт 11 Закону України «Про виконавче провадження», просить повторно виселити відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву і просив її повністю задовольнити зазначивши, що в заяві була допущена описка оскільки рішення суду про виселення датовано не 13.07.2013 року, а 03.07.2013 року.

Відповідачі заперечили вимоги заяви.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснила, що її ніхто не виселяв із будинку, а 16.05.2014 року до них додому прийшли міліціонери, державні виконавці, поняті та ОСОБА_6. З будинку їх вигнали, а її винесли та щось шукали в будинку і вона думала, що проводять обшук. Нічого вона не підписувала і не знає що її виселяли.

Відповідач ОСОБА_7, в особі представника ОСОБА_5, своїм письмовим запереченням (а.с.119) та поясненнями в суді також заперечує вимоги заяви оскільки заявник посилається на рішення про виселення якого не було, відсутні докази виселення, а доказів вселення відповідачів до житлового будинку не було надано. При складанні актів відповідачі не були присутні і ключі від будинку і власне сам будинок нікому не передавались.

Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що її ніхто не виселяв і вона як проживала в будинку так і продовжує проживати. Крім того з нею в будинку проживає також її малолітня дитина. Просила відмовити в задоволенні заяви.

Представник третьої особи до суду не зявився, хоча судом належним чином викликався з повідомленням дати, часу і місця судового розгляду. Неявка представника третьої особи, на думку суду, не є перешкордою для розгляду заяви.

Заслухавши пояснення сторін і дослідивши представлені сторонами письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва виданого державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори 07.06.2012 року (а.с.10) ОСОБА_6, на праві власності належить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в місті Сторожинець на вулиці Подольській за № 8, що раніше належало ОСОБА_2.

Рішенням Сторожинецького районного суду, Чернівецької області від 03.07.2013 року (а.с.61) в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, відповідачів було визнано особами, що втратили право на проживання та користування жилими приміщеннями в будинку № 8 та належними до нього господарськими спорудами по вул. Подольській в м. Сторожинець, Чернівецької області, виселено їх із вказаного будинковолодіння зі зняттям їх з реєстраційного обліку в Сторожинецькому РС УДМС в Чернівецькій області.

За вказаним рішенням суду, що набрало чинності, 07.10.2013 року було видано виконавчий лист із строком предявлення його до виконання до 26 липня 2014 року.

Із постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.05.2014 року (а.с.78) щодо боржника ОСОБА_2, від 22.05.2014 року щодо боржника ОСОБА_3 (а.с.79) та від 19.05.2014 року щодо боржника ОСОБА_7 (а.с.79) вбачається, що рішення Сторожинецького районного суду, в частині виселення вказаних боржників виконано в повному обсязі. Виселення проведено, будинок звільнений від речей та осіб, що в ньому проживали, будинок опечатано, замок на дверях змінено.

Таким чином очевидним є те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були виселені із житлового будинку № 8, що по вул. Подольській в м. Сторожинець, Чернівецької області, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили і підлягало виконанню.

Заперечення відповідачів в цій частині, на думку суду, не заслуговують на увагу, так як жоден із відповідачів не оскаржив дії державних виконавців, постанови державного виконавця і дії працівників поліції, які проникали до будинку в якому вони проживали. При цьому заперечуючи виселення відповідач ОСОБА_2 не заперечує прихід до будинку державних виконавців, і працівників поліції, які вчиняли якісь дії повязані із її виселенням, а із заперечень відповідача ОСОБА_7 вбачається, що він не заперечує факт виселення, а тільки не погоджується із неправильним документальним оформленням такої виконавчої дії. Що стосується відповідача ОСОБА_3 то остання погоджувалась із фактом вчинення певних дій працівниками поліції та державними виконавцями, в будинку де вона мешкає але вважає такі дії незаконними, оскільки у неї є малолітня дитина і її не могли виселяти.

Суд вважає позицію відповідачів щодо того, що не відбулось первинне виселення, а відповідно не може бути повторного виселення, способом їх захисту і критично оцінює їх пояснення щодо не виселення.

Досліджуючи факт вселення відповідачів в житловий будинок із якого їх було виселено на підставі відповідного рішення суду, судом констатується факт їх нинішнього проживання в цьому будинку, що підтверджується відсутністю заперечень цього факту, тобто визнанням відповідачами вказаної обставини, що у відповідності до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Про самовільне вселення відповідачів в житловий будинок із якого їх було виселено, крім того, що вони там в даний час проживають, свідчить також факт звертання власника будинку до органів поліції (а.с.80) та безпосередня позиція власника ОСОБА_6, який не може користуватись власним майном. При цьому, виходячи із загальних засад захисту права власності (ст.391 ЦК України), з огляду на проживання відповідачів у житлі позивача, після їх виселення, суд вважає, що неправомірність дій відповідачів в даному випадку припускається доки вони самі не доведуть правомірності своєї поведінки.

Тобто судом встановлено, що будучи примусово виселеними із житлового будинку, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_6, відповідачі вселилися у вказане помешкання і добровільно з нього виселятись не мають наміру.

Згідно ч.11 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону від 21.04.1999 року із наступними змінами і доповненнями, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та згідно ч.10. ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону від 02.06.2016 року, який набрав чинності з 06.10.2016 року, у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Що стосується заперечень відповідачів проти заяви з посиланням на те, що у відповідача ОСОБА_3 є малолітня дитина, яка також проживає в житловому будинку власником якого є ОСОБА_6, то вказане не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки права дитини не порушуються, питання про виселення вказаної дитини не стояло перед судом який розглядав цивільну справу і не стоїть перед судом який розглядає заяву про повторне виселення. Наявність у відповідача малолітньої дитини не є і новою обставиною так як воно було предметом обговорення і дослідження в суді при ухваленні судового рішення і інформація про це міститься в матеріалах цивільної справи, де на а.с.34 поміщено копію свідоцтва про народження ОСОБА_9, матірю якої є відповідач ОСОБА_3.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що заява в частині повторного виселення після вселення обґрунтована і підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про направлення до Відділу державної виконавчої служби виконавчих листів то вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», які приводилися в цій ухвалі, виконавче провадження в разі постановлення ухвали про повторне виселення підлягає поновленню за постановою державного виконавця, тобто в даному випадку виконанню підлягають ті виконавчі листи, які вже були судом видані.

Керуючись ч.11 ст.78 Закону України „Про виконавче провадження, в редакції від 21.04.1999 року та ч.10 ст.66 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, ст. 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Повторно виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з будинку № 8 по вул. Подольській у м. Сторожинець, Чернівецької області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду, Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, через Сторожинецький районний суд, Чернівецької області.

Суддя