Справа № 298/901/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :ОСОБА_1,

суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі: Шимон М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Великоберезнянського районного суду від 24 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , де третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Ужоцька сільська рада Великоберезнянського району, про зобовязання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 , де третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів : Ужоцька сільська рада Великоберезнянського району, про визнання незаконним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі- продажу, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, де третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Ужоцька сільська рада Великоберезнянського району про зобовязання вчинити певні дії.

Первісний позов мотивовано тим, що на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 07 червня 2012 року, ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку розміром 0.0562 кв., яка розташована за адресою : житловий будинок №90 у с. Ужок Великоберезнянського району.

На даний час перед позивачем постала необхідність здійснення поточного ремонту фасаду придбаного ним житлового будинку. Однак, з боку суміжного землекористувача , відповідача ОСОБА_5, вчиняються дії щодо обмеження йому можливості у здійсненні ремонту шляхом недопущення його до здійснення робіт по ремонту(відновленню) фасаду з боку дворогосподарства відповідача.

Позивач вказував на те, що відповідач ОСОБА_5 повністю заборонив йому заходити на земельну ділянку свого дворогосподарства для здійснення поточного ремонту фасаду будинку.

Також позивач зазначив, що фасад його будинку з боку суміжного землекористувача відповідача потребує негайного ремонту, оскільки погодні умови та інші природні фактори можуть призвести до його руйнування.

У звязку з цим позивач вважає, що відмова відповідача допустити його на свою земельну ділянку для проведення поточного ремонту належного йому на праві власності житлового будинку є незаконною, та покласти на відповідача обовязок надати йому доступ до фасаду будинку.

Позивач, посилаючись на зазначені у первісній позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ч.2 ст.152 ЗК України та ст.391 ЦК України, просив у суді першої інстанції зобовязати відповідача надати йому доступ до фасаду будинку №90 в с.Ужок Великоберезнянського району, який належить йому на праві приватної власності, з метою здійснення робіт по ремонту (відновленню) фасаду з боку дворогосподарства відповідача та стягнути з останнього судові витрати на його користь.

У серпні 2014 року представник ОСОБА_4 в інтересах відповідача ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ОСОБА_6 , ОСОБА_7, де третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів : Ужоцька сільська рада Великоберезнянського району, про визнання незаконним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_5, відповідно до схеми земельної ділянки, виділеної йому для будівництва житлового будинку №88 в с. Ужок Великоберезнянського району, від 30 березня 1959 року, земельна ділянка була виділена в наступній конфігурації : довжина 30 метрів; ширина 18 метрів.

Попереднім землекористувачем ділянки, яка розташована біля житлового будинку №90 с.Ужок, Великоберезняского району, ОСОБА_7 під час безоплатної приватизації земельної ділянки та виготовленні технічної документації для передачі їй у приватну власність, зокрема, встановлення та погодження меж земельної ділянки у натурі із суміжним землекористувачем ОСОБА_5, вона підробила акт встановлення та погодження меж земельної ділянки у натурі, який власноручно підписала від імені ОСОБА_5 без відома та згоди останнього.

У подальшому ОСОБА_7, на підставі рішення 13 сесії 6 скликання №91 від 17 лютого 2012 року Ужоцької сільської ради Великоберезнянського району, з використанням даного акту й було виготовлено Державний акт 23 квітня 2012 року серія ЯП №741579 на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0.0562 га для будівництва житлового будинку та обслуговування господарських споруд.

ОСОБА_5 зазначав, що внаслідок порушення Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку при виготовленні державного акту серія ЯП №741579 суміжному землекористувачеві ОСОБА_7, було порушено розмір та конфігурацію його земельної ділянки, яка раніше виділялась для будівництва цього житлового будинку в с. Ужок, № 90 від 4 травня 1959 року. Зокрема, було збільшено розмір земельні ділянки ОСОБА_7, а саме: по ширині земельна ділянка розширена з 18 м до 19,18 м, тобто ширина збільшена на 1.18 м. , та зменшено земельну ділянку належну йому ОСОБА_5

Такі дії ОСОБА_7, відповідно до обвинувального акту кваліфіковано за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа, та вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2014 року її визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ч.1 ст. 358 та ч.4 ст. 358 КК України.

Також, ОСОБА_5 зазначав, що при передачі ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки було порушено розмір та конфігурацію земельної ділянки, яка раніше виділялась для будівництва житлового будинку в с. Ужок, 88 від 30 березня 1959 року, землекористувачем якої є він.

Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що наочно площа накладання земельних ділянок чітко вбачається із Збірного кадастрового плану земельної ділянки в с,Ужок, 88, Великоберезнянського району.

Дана невідповідність у розмірах земельної ділянки порушує його право вільно володіти та розпоряджатися земельною ділянкою у розмірах, які були раніше виділені, та не дає можливості належним чином оформити право приватної власності на земельну ділянку.

Позивач, посилаючись на обставини, зазначені у зустрічній позовній заяві, та з підстав, передбачених ст ст. 143, 152, 154, 155, 158 ЗК України, просив у суді першої інстанції: визнати незаконним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку в с. Ужок, 90 Великоберезнянського району, серії ЯЛ №741579 ОСОБА_7 та визнати недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки від 7 червня 2012 року №407.

Дані позови обєднані в одне провадження.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 24 липня 2015 року первісний позов ОСОБА_6 - задоволено.

Зобовязано ОСОБА_5 надати ОСОБА_6 доступ до фасаду будинку №90 в с.Ужок Великоберезнянського району для здійснення робіт по ремонту (відновленню) фасаду з боку дворогосподарства ОСОБА_5.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи Ужоцької сільської ради Великоберезнянського району про визнання незаконним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовлено.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_5 у тексті апеляційної скарги вказує на те, що позивачем за первісним позовом не доведено фактів вчинення з боку ОСОБА_5 будь-яких перешкод при обслуговуванні власного будинку, щодо обмеження доступу позивача до власної земельної ділянки, а висновок суду, що проведення ремонту для відновлення фасаду з боку дворогосподарства ОСОБА_5 , не можна здійснювати без доступу до земельної ділянки ОСОБА_5 є необґрунтованим, оскільки експертним висновком стверджено факт того, що, відповідно до схеми земельної ділянки ОСОБА_6, відстань від межі земельної ділянки до крайньої стіни його житлового будинку складає 1 м., яка є достатньою для обслуговування даного будинку позивачем ОСОБА_6.

Також, представник відповідача вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції у частині вирішення зустрічного позову, оскільки попереднім власником ОСОБА_7 було виготовлено державний акт на підставі підробленого акту погодження та встановлення меж земельної ділянки у натурі із суміжним користувачем ОСОБА_5, і цей факт стверджується вироком від 11 лютого 2014 року.

Цим вироком у кримінальному провадженні стверджується факт збільшення розміру земельної ділянки ОСОБА_7. яка відповідно до схеми конфігурації земельної ділянки для будівництва житлового будинку в с. Ужок, 90 від 4 травня 1959 року була довжиною 30 м шириною 18 метрів.

За наявністю таких порушень ОСОБА_5 не може оформити право власності, оскільки оформлення технічної документації буде проводитися з привязкою до існуючого державного акту.

Відповідач та його представник у суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Позивач та його представник в суді апеляційної інстанції вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія вважає, що, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу за відсутністю відповідачки ОСОБА_7 та представника третьої особи, оскільки вони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи первісний позов на підставі ст. 391 ЦК України та ст.91 ЗК України та покладаючи обовязок на відповідача ОСОБА_5 по наданню доступу до земельної ділянки для здійснення позивачем будівельних робіт по відновленню фасаду з боку суміжного землекористувача ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_5 вчиняються перешкоди для доступу до фасаду будинку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що висновок експерта від 13 травня 2015 року щодо накладення земельної ділянки позивача на земельну ділянку відповідача не може бути взятий до уваги, оскільки із схеми розміру конфігурації земельної ділянки, яка виділялась для будівництва житлового будинку №88 від 30 березня 1959 року та житлового будинку №90 від 4 травня 1959 року в с. Ужок Великоберезнянського району, не можливо встановити фактичні розміри земельних ділянок суміжних землекористувачів.

Також, суд першої інстанції вважав, що обраний позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 спосіб захисту про визнання недійсним державного акту та спірного договору купівлі-продажу земельних ділянок не відповідає вимогам закону. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі первісний та зустрічні позови, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

ОСОБА_7 Н В. набула право власності на житловий будинок №90 в с. Ужок Великоберезнянського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори від 9 вересня 2009 року.

Відповідно до схеми земельної ділянки від 4 травня 1959 року для будівництва житлового будинку та обслуговування житлових споруд ОСОБА_8 належало право землекористування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: будинок №90 с. Ужок Великоберезнянського району розміром ( конфігурація): довжина- 30м. ширина- 18 метрів (а. с. 13-14).

ОСОБА_7 Н В. набула право власності на житловий будинок №90 в с. Ужок Великоберезнянського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори від 9 вересня 2009 року, та відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України набула право користування земельною ділянкою, яка була раніше виділена для обслуговування №90 с. Ужок Великоберезнянського району.

Рішенням 7-ї сесії шостого скликання Ужоцької сільської ради Великоберезнянського району ОСОБА_7 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки розміром 0.0562 га для обслуговування житлового будинку №90 в с. Ужок Великоберезнянського району.

Рішенням 13-ї сесії 6-го скликання Ужоцької сільської ради від 17 лютого 2012 року затверджено технічну документацію з землеустрою на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку №90 в с. Ужок площею 0.0562 га.

ОСОБА_7, на підставі рішення 13 сесії 6 скликання №91 від 17 лютого 2012 року Ужоцької сільської ради Великоберезнянського району видано Державний акт від 23 квітня 2012 року серія ЯП №741579. Відповідно до цього державного акту, вона набула право приватної власності на земельну ділянку розміром 0.562 га для будівництва житлового будинку та обслуговування господарських споруд, яка розташована за адресою будинок №90 с. Ужок Великоберезнянського району

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу від 7 червня 2012 року ОСОБА_7 продала, а позивач ОСОБА_6 купив, земельну ділянку розміром 0.0562 кв., яка розташована за адресою: будинок №90 у с. Ужок Великоберезнянського району .

Відповідно до схеми земельної ділянки від 30 березня 1959 року для будівництва житлового будинку та обслуговування житлових споруд , ОСОБА_5 належить право землекористування земельною ділянкою, яка розташована за адресою будинок №88 с. Ужок Великоберезнянського району розміром ( конфігурація): довжина - 30м, ширина- 18 метрів.

Вироком Великоберезнянського районного суду від 11 лютого 2014 року встановлений факт того, що попередній землекористувач ОСОБА_7 підробила акт встановлення та погодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем ОСОБА_5, який вона у подальшому використала у порядку приватизації для виготовлення технічної документації та державного акту .

Висновком експерта, проведеної по справі земельно-технічної експертизи за №17/14 від 13 травня 2015 року, встановлений факт того, що причиною накладання земельної ділянки позивача ОСОБА_6 на земельну ділянку ОСОБА_5 є первинна суперечливість та помилковість схем розмірів та конфігурації земельних ділянок, які надавались для будівництва житлових будинків №88 від 30 березня 1959 року та №90 від 4 травня 1959 року, а тому, інформація, приведена в схемах 1959 року, є помилковою, або один із житлових будинків, належних сьогодні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був знесений , і був побудований новий житловий будинок з іншим місцем розташування . Отже, доводи про накладення земельної ділянки ОСОБА_6 згідно із державним актом на земельну ділянку ОСОБА_5 відповідно до схеми від 30.03.1959 року, є хибними( а. с. 107-132).

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5 ствердив факт того, що він буде вчиняти перешкоди ОСОБА_6 для доступу до земельної ділянки для проведення ним ремонту для відновлення фасаду з боку його дворогосподарства .

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до статті 388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване у нього.

За приписами статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.

Матеріалами справи стверджено, що позивач ОСОБА_6 набув право приватної власності на спірну земельну ділянку на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі- продажу, а отже, він є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.

Однак, звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_5 просив визнати недійсними на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України державний акт на право приватної власності та договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, оскільки державній акт на право власності на цю земельну ділянку першому власникові видані незаконно.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, за таких обставин належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

Крім того, ОСОБА_5 не є стороною договору купівлі - продажу земельної ділянки, а відтак, визнання договору недійсним є неналежним способом захисту його прав .

З урахуванням наведеного, обраний позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 спосіб захисту про визнання недійсним державного акту та спірного договору купівлі-продажу земельних ділянок не відповідає вимогам закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-67цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, зазначених у оскарженому рішенні, не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи..

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: