Справа № 357/8251/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименська Людмила Леонідівна, про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Якименської Л.Л. мотивуючи тим, що 10.07.2012 року о 12 год.50 хв. в приміщенні нотаріальної контори в АДРЕСА_1 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Якименською Л.Л. в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був посвідчений заповіт про те, що батько позивача ОСОБА_6 позбавив його права на спадкування всього майна та заповів все майно сестрі позивача ОСОБА_2 У зв'язку з хворобою та за бажанням заповідача заповіт був посвідчений в присутності свідків, а також нібито за дорученням заповідача, на його особисте прохання, документ в присутності заповідача, свідків і нотаріуса підписано громадянином ОСОБА_7. Але позивач вважає, що на той час його покійний батько перебував у неприязних стосунках із відповідачкою, крім того, батько ніколи не хворів на тяжкі хронічні захворювання , ніколи не перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах охорони здоров'я в АДРЕСА_5 А тому позивач вважає, що вказаний заповіт не відповідає чинному законодавству, складення заповіту не відповідало внутрішній волі його покійного батька, на заповіті відсутній особистий підпис заповідача, а тому є всі підстави вважати, що заповіт був складений нотаріусом з грубим порушенням діючого законодавства. В зв'язку з наведеним позивач просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 10 липня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л., зареєстрований в реєстрі № 1236.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача позов не визнали, пояснили, що ОСОБА_2 проживала з батьком та доглядала його спочатку в с. Дитятки Іванківського району, а у вересні 2008 року забрала батька до себе у м. Біла Церква, де він проживав у неї до своєї смерті, син ОСОБА_1 не приймав участі у догляді за батьком, навіть не приїздив на похорон батька, не надавав коштів, ОСОБА_6 сам виявив бажання скласти заповіт на користь дочки, це була його воля, оскільки він дуже погано бачив, то заповіт і було посвідчено нотаріусом в присутності свідків та підписано не самим заповідачем, а за його бажанням заповіт підписав ОСОБА_7, жодних доказів того, що заповіт посвідчено всупереч волі заповідача, суду не надано.

За ухвалою суду від 04.11.2016 року, яку занесено до журналу судового засідання, за клопотанням представника позивача приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Якименську Людмилу Леонідівну залучено до участі у справі в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору та виведено із числа відповідачів по справі.

Представник Якименської Л.Л. за довіреністю в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки при посвідченні оспорюваного заповіту приватним нотаріусом Якименською Л.Л. не було порушено жодних вимог діючого законодавства.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8 -батько сторін по справі, який проживав до дня смерті без реєстрації у своєї дочки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, що стверджується копією свідоцтва про його смерть /а.с.11/, копією довідки КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 6 від 01.04.2013 року за № 384 /а.с.71/.

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2012 року о 12 год.50 хв. приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л. в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса за адресою: АДРЕСА_3, посвідчено заповіт ОСОБА_6, за яким все належне йому майно він заповів ОСОБА_2, а свого сина ОСОБА_1 позбавив права на спадкування, що слідує з копії цього заповіту, яку надано приватним нотаріусом Якименською Л.Л. на запит суду, заповіт зареєстровано в реєстрі за № 1236 /а.с.52/; а згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.07.2012 року /а.с.53/, приватним нотаріусом Якименською Л.Л. 10.07.2012 року о 14 год. до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є заповіт ОСОБА_6

Як слідує з тексту даного заповіту, його складено і записано з використанням технічних засобів на прохання та зі слів ОСОБА_6 нотаріусом та зачитано вголос свідками: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що відповідає дійсним намірам заповідача. У зв'язку з хворобою та за бажанням заповідача, заповіт посвідчено в присутності вказаних свідків, які зачитали заповіт уголос та поставили свої підписи на ньому /так в тексті заповіту/. У зв'язку з хворобою заповідача, на його особисте прохання та за його дорученням документ в присутності заповідача, свідків і нотаріуса підписано гр. ОСОБА_7. Особу заповідача встановлено, його дієздатність нотаріусом перевірено.

За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За положеннями ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02.03.2016 року у справі № 367/29/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа: Ірпінська міська державна нотаріальна контора, про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та заповітом, було визначено частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4, визнано, що частки ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у праві власності на цю квартиру є рівними та становлять по 1/3 її частині за кожним; визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/9 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину даної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року; це рішення суду набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 31.05.2016 року, згідно якої апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Наведене стверджується копіями вказаних судових рішень /а.с.43-48/.

Судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду зазначеної вище справи було прийнято до уваги заповіт від імені ОСОБА_6 від 10.07.2012 року на ім'я ОСОБА_2, яким він одночасно позбавив права на спадкування свого сина ОСОБА_1, при цьому судом апеляційної інстанції було вказано на те, що порушень вимог щодо форми та посвідчення заповіту під час розгляду справи не встановлено.

А за положеннями ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно положень ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином.

За ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Так, за ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог , які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

В ст.203 ЦК України вказано на те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

А згідно приписів ст.1253 ЦК у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.

Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Судом встановлено і вказано вище, що заповіт від імені ОСОБА_6 було посвідчено нотаріусом в присутності двох свідків, які зачитали заповіт вголос, поставили свої підписи на ньому, відомості про свідків занесено до тексту заповіту, свідки є дієздатними особами, не є членами сім'ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом, у зв'язку з хворобою заповідача заповіт підписано іншою особою в присутності заповідача та за його дорученням, на що вказано в тексті заповіту.

В ч.3 ст.45 Закону України «Про нотаріат» також передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати

інша особа. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Згідно з п.1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, зареєстровано в Мінюсті України 22.02.2012 року за № 282/20595, заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Отже, діючим законодавством передбачено випадки, коли заповіт від імені заповідача та за його дорученням може підписати інша особа.

Оспорюючи заповіт з підстав невідповідності його змісту волі заповідача, позивач та його представник посилалися на те, що заповіт не підписаний заповідачем, медичних документів, які б свідчити про те, що заповідач за станом здоров'я не міг підписати заповіт, нотаріусом не було витребувано.

Для обґрунтування своїх заперечень ними надано копії довідок з медичних установ м. Білої Церкви та м. Ірпінь про те, що ОСОБА_8 не перебував на стаціонарному лікуванні /а.с.15-19/.

Але той факт, що ОСОБА_6 не перебував на стаціонарному лікуванні в тих медичних закладах, з яких надано довідки, не спростовує тих обставин, що на час посвідчення заповіту ОСОБА_6 за станом здоров'я не міг його сам підписати та прочитати.

Крім того, довідка або амбулаторна картка ОСОБА_6 з Білоцерківської міської лікарні № 1, де він обслуговувався за місцем проживання, суду позивачем або його представником так і не була надана, з клопотаннями до суду про витребування цих доказів сторони не зверталися.

Посилання на те, що нотаріусом не було витребувано при посвідченні заповіту медичних документів, є необґрунтованими, оскільки нормами діючого законодавства, на які вказано вище, це не передбачено.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, які були присутні при посвідченні оспорюваного заповіту, вказали на те, що ОСОБА_6 майже нічого не бачив, а тому не міг сам прочитати та підписати заповіт, саме на його прохання та за його дорученням заповіт підписав ОСОБА_7, якого заповідач знав особисто, оскільки з 1995 року по 1999 рік ОСОБА_7 перебував у цивільному шлюбі з дочкою заповідача ОСОБА_2

Згідно копії довідки про причину смерті № 45 від 28.01.2013 року, причина смерті ОСОБА_6 -хронічна ішемічна хвороба серця /а.с.71/.

В судовому засіданні, як вважає суд, не знайшли свого підтвердження і посилання позивача на те, що його покійний батько перебував на час посвідчення заповіту у неприязних стосунках з дочкою.

Так, в рішенні Ірпінського міського суду Київської області від 02.03.2016 року, на яке вказано вище, зазначається про те, що після смерті матері сторін по справі ОСОБА_9 в 2008 році, батько ОСОБА_6 відмовився від своєї частки у спадщині на користь дочки ОСОБА_2; крім того, саме з дочкою він проживав до дня смерті, яка доглядала за ним.

А тому суд вважає, що відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували ті обставини, що оспорюваний заповіт не відповідав внутрішній волі заповідача, тоді як за приписами ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оспорюваний заповіт складено та посвідчено нотаріусом з дотриманням вимог діючого законодавства, порушень при його посвідченні не встановлено, що було підтверджено і судом апеляційної інстанції в ухвалі від 31.05.2016 року, на яку вказується вище в рішенні.

Оскільки позивачем не надано належних доказів в обгрунтування позовних вимог, то суд відмовляє в задоволенні цього позову.

Враховуючи все наведене та керуючись ст.ст. 16, 202, 203, 207, 215, 1217, 1223, 1233, 1248, 1253, 1257 ЦК України, ст.45 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, зареєстровано в Мінюсті України 22.02.2012 року за № 282/20595, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя А. М. Дмитренко