АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Саліхова В.В., Стрижеуса А.І.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання дій незаконними, стягнення боргу та моральних збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом і зазначив, що 6 жовтня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу «Лояльний» № 002-18202-061914 у сумі 10000 грн., строком до 5 листопада 2014 року з можливістю пролонгації на 2 аналогічних періоди та 5 січня 2015 року закінчився останній період пролонгації. 5 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням повернути депозитні кошти з нарахованими процентами в розмірі 10312 грн.63 коп. Разом з тим, позивачу кошти повернуті не були та було запропоновано написати відповідну заяву про видачу вкладу для її подальшого розгляду головним офісом відповідача, оскільки денний ліміт видачі коштів відділенням відповідача до якого звернувся позивач складає 300 грн. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання згідно умов договору не виконав, просив стягнути з відповідача на його користь кошти за договором банківського вкладу «Лояльний» № 002-18202-061914 у розмірі 10869 грн.80 коп. Також 20 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Найкраща пропозиція» № 001-18202-061914 у сумі 10000 грн. строком до 18 січня 2015 року. Оскільки відповідач не виконує зобов'язання по договору банківського вкладу «Лояльний» № 002-18202-061914, то позивач вважає, що відповідач і по договору банківського вкладу «Найкраща пропозиція» № 001-18202-201014 свої зобов'язання виконувати не буде, а тому просив стягнути з відповідача на його користь кошти за договором банківського вкладу «Найкраща пропозиція» № 001-18202-201014 у розмірі 10625 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання дій незаконними, стягнення боргу та моральних збитків залишені без задоволення.

Справа № 757/917/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/1682/2016
Головуючий у суді першої інстанції:Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І..
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду м.Києва від 22 вересня 2015 року скасувати і задовольнити його вимоги за виключенням погашеної частини боргу та стягнути витрати на поштову кореспонденцію В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з»явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.91,92), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 6 жовтня 2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладеного договір банківського вкладу № 002-18202-061914 «Лояльний» на суму 10000 грн. строком до 5 листопада 2014 року під 21 процентів річних з можливістю автоматичного продовження дії договору на той же строк на тих же самих умовах, проте загальний термін продовження дії договору не може складати більше 2 періодів.

20 жовтня 2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу № 001-18202-201014 «Найкраща пропозиція» на суму 10000 грн. строком до 18 січня 2015 року під 13 процентів річних.

Відповідачем на поточний рахунок позивача № 7762 було зараховано 21114 грн.28 коп. та 19 червня 2015 року ОСОБА_1 через банк-агент Укргазбанк отримав дані кошти.

У зв'язку з виконанням відповідачем умов договору банківського вкладу № 002-18202-061914 «Лояльний» та договору банківського вкладу № 001-18202-201014 «Найкраща пропозиція» зобов'язання відповідача за даними договорами припинилися.

2 березня 2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

3 березня 2015 року було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки банк віднесено до категорії неплатоспроможних, тому нарахування інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу № 002-18202-061914 «Лояльний» та договором банківського вкладу № 001-18202-201014 «Найкраща пропозиція» неможливе та буде суперечити ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини та є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України. Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що ні законом, ні договором така відповідальність відповідача за невиконання зобов'язань не передбачена.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального закону.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно п.п.1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Пунктом 1 ч.6 ст.36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч.2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

З 3 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15).

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим, відповідає нормам матеріального закону, а доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач до суду з позовом звернувся до введення тимчасової адміністрації, рішення про ліквідацію банку не прийняте, правового значення не мають.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку суду про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають відхиленню з огляду на таке.

Згідно із ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зазначені у вказаній статті.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Статті 1058-1065 ЦК України, які регулюють права та обов'язки сторін за договором банківського вкладу, не передбачають права на відшкодування моральної шкоди.

Умови укладених сторонами договорів банківського вкладу також не передбачають відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_1 на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України у справі 6-46цс13 від 12 червня 2013 року не заслуговують на увагу, оскільки предмет спору у цих справах різний. Предметом розгляду у справі, на яку посилається позивач, була шкода, заподіяна особі винними діями працівника банку (ст.1172 ЦК України), у цій же справі правовідносини між сторонами виникли на підставі договору.

Доводи апеляційної скарги щодо не вирішення судом першої інстанції його вимоги про визнання незаконними дій відповідача по неповерненню його коштів, у зв'язку з чим він позбавлений можливості вимагати стягнення витрат, понесених ним на поштову переписку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначена вимога не передбачена законом як спосіб захисту порушеного права вкладника банку.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим, відповідає нормам матеріального закону, а доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач до суду з позовом звернувся до введення тимчасової адміністрації, рішення про ліквідацію банку не прийняте, правового значення не мають.

Таким чином рішення суду є законним і обґрунтованим, і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: