Справа № 464/9299/14-ц
пр.№ 2/464/129/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2016 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

за участі: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4М, ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6-П.А.,

представника відповідача ОСОБА_6-П.А. ОСОБА_7,

представника відповідача ОСОБА_8 районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_9, ОСОБА_10,

представника третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_12 до ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, за участі третіх осіб: Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у здійсненні права користування приміщенням, зобов'язання привести приміщення до попереднього стану,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_12 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6-П.А., Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження голови районної адміністрації №381 від 2 червня 2008 року „Про погодження збору вихідних даних на реконструкцію квартири №1 на вул. І.Франка, 127 з надбудовою частини горища, усунення перешкод у здійсненні права користування горищем, зобов'язання привести приміщення до попереднього стану, який існував до початку проведення реконструкції вказаної квартири. Позов мотивували тим, що є співвласниками відповідно квартир №2а та №4 в триповерховому шестиквартирному будинку №127, що на вул. І.Франка у м. Львові. Відповідачі є співвласниками квартири №1. На початку 2014 року дізналися, що останні здійснюють реконструкцію своєї квартири за рахунок розширення частини горища і влаштування додаткових мансардних приміщень. В подальшому з'ясували, що така реконструкція проводиться на підставі розпорядження голови Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №381 від 2 червня 2008 року та дозволу на виконання будівельних робіт, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області. Вважають розпорядження незаконним, оскільки жодної згоди на здійснення реконструкції горища не надавали, аварійності всього даху не встановлено, погодження проектної документації з органом охорони культурної спадщини відсутнє. Вказали, що горище є допоміжним приміщенням, яке перебуває в загальному користуванні, належить на праві спільної сумісної власності співвласникам будинку, тому не може бути передане у власність одних співвласників будинку без згоди інших. У заяві про збільшення позовних вимог від 14.11.2014 р. (Т.1 а.с. 239-241) зазначили, що будівельні роботи відповідачами здійснюються самовільно, оскільки термін дії дозволу на виконання будівельних робіт, виданий Інспекцією ДАБК у Львівській області, не продовжувався. Також зазначили, що відповідачами чиняться перешкоди у здійсненні права користування горищем.

Позивачі, їх представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із підстав, що викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Додатково зазначили, що акт ЛКП „Новий Львів від 26.05.2008 р. не містить відомостей про аварійність даху, технічними висновками не встановлено аварійність всього даху, а вказано, що за наявності певних погодних умов може бути створено аварійний стан. У зв'язку з цим, рішення міжвідомчої комісії при районній адміністрації, яким встановлено, що технічно можливо здійснити реконструкцію квартири №1 з влаштуванням додаткових житлових приміщень мансардного типу в межах існуючого горища без згоди інших власників квартир, вважають необґрунтованим. Позивач ОСОБА_1 додатково зазначив, що в ході будівельних робіт, які фактично розпочалися лише у 2014 році, зруйновано комини, Інспекцією ДАБК був виданий припис про зупинення будівельних робіт. Вказав, що приміщення горища є висотою в найвищому місці близько трьох метрів, в такому сушився одяг, зберігалися речі, ним могли користуватися всі мешканці будинку. Крім цього, на площі горища влаштовані аварійний вихід, комунікації, в тому числі, димовентканали, водовідведення дощової води, які в ході будівельних робіт були зруйновані. Горище є саме допоміжним приміщенням. В ході робіт було перекрито вхід до горища та доступ до димарів, який на даний час відчинений. Крім цього, звернули увагу на ряд розбіжностей та неточностей у документації, що складалася як до моменту прийняття оскаржуваного розпорядження та після такого. Зокрема, те, що проект не пройшов відповідну експертизу, не враховано, що будинок є пам'яткою архітектури. В ході будівельних робіт змінено конфігурацію даху. Зазначили, що лише після виділення частини горища у часткову власність можна ставити питання щодо його реконструкції. Крім цього, вважають, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007 р. „Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудови у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду суперечить Цивільному кодексу України, рішенням Конституційного Суду України та разом з тим, п.1.15 додатку 1 до такого рішення може стосуватися лише будинків з плоскими покрівлями, а покрівля будинку №127 на вул. ОСОБА_16 є не пласкою. Просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6-П.А., представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнали та зазначили, що періодично відбувалися залиття квартири №1, у зв'язку з чим встановлено аварійність даху та надано дозвіл на реконструкцію квартири з влаштуванням додаткових житлових приміщень мансардного типу. Заперечили факт створення перешкод в доступі до горища. Також вказали, що з позивачами не могли домовитися про ремонт даху, оскільки у квартирах останніх не було наслідків залиття. Зазначили, що димовентканали були розібрані з метою їх гільзування. Вважають, що через аварійність горища та непридатність його до експлуатації, розташування технічного обладнання будинку поза межами частини простору горища в межах запроектованих робіт, горище не могло експлуатуватися мешканцями будинку. Крім цього, ствердили, що простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху (горище) не може забезпечувати експлуатацію будинку та побутове обслуговування мешканців, тому такий простір не може бути віднесений до допоміжних приміщень. Відповідачами дотримано порядок отримання та погодження проектної та погоджувальної документації, у зв'язку з чим доводи позивачів вважають необґрунтованими. Просили суд у задоволенні позову відмовити.

Представники відповідача ОСОБА_8 районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та дали пояснення про те, що розпорядження голови районної адміністрації №381 від 2 червня 2008 року „Про погодження збору вихідних даних на реконструкцію квартири №1 на вул. І.Франка, 127 з надбудовою частини горища є законним та базувалося на відповідному висновку міжвідомчої комісії. Положення, затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 442 від 6 липня 2007 року, „Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду прийняте з метою належного утримання дахів у м. Львові, у зв'язку з чим було застосоване при видачі оскаржуваного розпорядження. Просили суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області пояснень, які мають значення для розгляду справи, не надала, при ухваленні рішення покладалася на розсуд суду.

Відповідачі ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, представники інших третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд вирішив розглядати справу за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін (представників), дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_12, відповідачі ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6П.А. є власниками (співвласниками) квартир у будинку №127 на вул. І.Франка у м. Львові, який належить до переліку пам'яток архітектури 1910 р. (вілла, охоронний №340, згідно з рішенням Львівського облвиконкому від 05.07.1985 р. №381) та розташований в межах історичного ареалу м. Львова (Т.1 а.с.15-17, 42-46).

Розпорядженням голови районної адміністрації №381 від 2 червня 2008 року затверджено висновок міжвідомчої комісії від 27.05.2008 р., погоджено збір вихідних даних на проектування реконструкції квартири №1 на вул. І.Франка, 127 з надбудовою частини горища і влаштуванням додаткових житлових приміщень мансардного типу в межах надбудованого горища згідно з даними проектними пропозиціями. Крім цього, зобов'язано співвласників отримати в управлінні архітектури департаменту містобудування вихідні дані на проектування, розробити через спеціалізовану організацію проектну документацію на виконання робіт, погодити її у встановленому порядку (управлінням архітектури департаменту містобудування, управлінням охорони історичного середовища, СЕС, Сихівським РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області), отримати дозвіл на виконання робіт в інспекції держархбудконтролю у Львівській області, а також вчинити ряд дій після закінчення будівельних робіт (Т.1 а.с.7, 8).

Також встановлено, що на виконання розпорядження серед іншого отримано в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю дозвіл №908/08 від 18.11.2008 р. на виконання будівельних робіт реконструкцію квартири №1 на вул. І.Франка, 127 у м. Львові з розширенням за рахунок частини горища і влаштуванням додаткових житлових приміщень мансардного типу та розпочато будівельні роботи.

В ході будівельних робіт, як встановлено із матеріалів справи та пояснень сторін, частково демонтовано короби системи внутрішнього водовідведення атмосферних опадів з влаштуванням водовідведення пластиковими трубами, здійснено підсилення дахових конструкцій металевими обоймами та встановлено металеві балки перекриття, демонтовано частину балок перекриття між квартирою №1 та горищним приміщенням, де передбачено влаштування сходів та демонтовано частину лежнів, замінено перекриття між вказаною квартирою та горищним приміщенням з влаштуванням дощатої підшивки, в горищному приміщенні змуровано цегляні колони для розширення існуючого горищного вікна, чим змінені геометричні розміри віконного прорізу, влаштовані отвори для вікон у конструкції даху, демонтовані дверцята отворів ревізій димовентканалів, в об'ємі горищного приміщення частково влаштовані огороджуючі конструкції з цегли і гіпсоблоків. Крім цього, судом встановлено, що висота горища становить біля трьох метрів, будівельні роботи проводилися в частині горища, що над квартирою №1, площа якої, згідно з проектом до перепланування 142,8 кв.м, після перепланування 250,5 кв.м., площа горища 115,80 кв.м. (Т.2 а.с. 19-27, 171-199, 204-212, 224-232).

Ч.2 ст. 382 ЦК України передбачено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно з ч.2 ст.383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується; власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_17 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); нежиле приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Згідно з ч.4 ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення у жилих будинках призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Судом встановлено, що частина горища будинку №127 на вул. І.Франка у м. Львові, який є пам'яткою архітектури місцевого значення, розташована над квартирою №1, має площу понад сто квадратних метрів, висотою близько трьох метрів, на площі такого влаштовані димовентканали та отвори ревізій таких, системи внутрішнього водовідведення, слухове вікно.

Із пояснень сторін та матеріалів цивільної справи, інвентаризаційної справи на будинок №127 на вул. І.Франка у м. Львові не встановлено, що горище чи певна його частина після приватизації квартир будинку залишилися у власності територіальної громади м. Львова та є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Враховуючи в сукупності розташування приміщення, загальну його характеристику, використання мешканцями будинку, розташування в ньому конструкцій, які забезпечують санітарно-гігієнічні умови і безпечну експлуатацію квартир, суд дійшов висновку, що горище будинку №127 на вул. І.Франка у м. Львові є допоміжним приміщенням багатоквартирного жилого будинку, яке призначене для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входить до житлового фонду. Підстави для віднесення горища до нежитлових приміщень відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 47 Закону України „Про охорону культурної спадщини юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам'яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов'язані відновити пам'ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе відшкодувати шкоду відповідно до закону.

Крім цього, суд дійшов висновку, що доводи відповідачів (представників відповідачів) про те, що оскаржуване розпорядження відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки видане відповідно до Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі будинків на території м. Львова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 442 від 6 липня 2007 року „Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду, не містять достатнього обґрунтування.

Так, пунктами 1.14, 1.15 вказаного Положення передбачено, що проведення реконструкції горищ під мансардні поверхи або надбудов повинно погоджуватися з власниками всіх квартир будинку, у випадку аварійного стану даху згода мешканців будинку не вимагається.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На переконання суду, покликання на наведене вище Положення є безпідставним, оскільки його приписи не можуть суперечити Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду та Рішенню Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004.

Інші доводи сторін, у тому числі щодо законності/незаконності документації, оформленої після видачі оскаржуваного розпорядження, показання свідка ОСОБА_18, головного архітектора проекту реконструкції квартири, роз'яснення експерта ОСОБА_19, який проводив судову будівельно-технічну експертизу у справі, не спростовують вищевказаних висновків суду. Обставини, що виникли після прийняття оскаржуваного розпорядження, виходять за межі предмета доказування, тому судом разом з іншими доказами не оцінювалися.

У зв'язку з цим, відсутні також підстави для постановлення окремої ухвали відносно третіх осіб Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради та відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації щодо їх реагування на ухвалу суду про витребування доказів. При цьому, із відповіді Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради додатково встановлено, що проект реконструкції квартири №1 будинку №127 на вул. І.Франка у м. Львові вилучений органом досудового слідства.

Враховуючи наведене, позовні вимоги необхідно задовольнити в частині визнання незаконним та скасування оскаржуваного розпорядження, зобов'язання привести горище до попереднього стану, який існував до здійснення реконструкції квартири №1 на вул. І.Франка, 127 у м. Львові. У зв'язку з тим, що існування на даний час перешкод у доступі до горища не підтверджено належними доказами, у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Суд також дійшов висновку, що позовна давність позивачами не пропущена, оскільки останні дізналися про існування оскаржуваного розпорядження у 2014 році після звернення з відповідним запитом до районної адміністрації (Т.1 а.с. 10).

З відповідачів на користь позивача ОСОБА_12 необхідно стягнути в рівних частинах судові витрати пропорційно до задоволених двох з трьох позовних вимог, зокрема, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 162,40 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4552,88 грн., а всього 4715,28 грн., по 943,06 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. 19 Конституції України, статтями 382, 383, 393 ЦК України, ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, ст. 1 Закону України „Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, ст. 47 Закону України „Про охорону культурної спадщини, рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі №1-2/2004, статтями 10, 60, 88, 212 216 ЦПК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_12 до ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, за участі третіх осіб: Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Управління охорони історичного середовища, Відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у користуванні приміщенням, зобов'язання привести приміщення до попереднього стану задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №381 від 2 червня 2008 року „Про погодження збору вихідних даних на реконструкцію квартири №1 на вул. І.Франка, 127 з надбудовою частини горища.

Зобов'язати ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6 привести горище до попереднього стану, який існував до здійснення реконструкції квартири №1 на вул. І.Франка, 127 у м. Львові.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_12 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, зокрема, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 162,40 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4552,88 грн., а всього 4715,28 грн., по 943,06 грн. з кожного з відповідачів.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.