Справа № 462/5757/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6111/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

при секретарі: Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства (далі-ПАТ) «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 9 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, 3 % річних, інфляційних та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 9 серпня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_4 до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», про стягнення страхового відшкодування, 3 % річних, інфляційних та моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 31 липня 2013 року в сумі 40 226,14 грн., моральну шкоду в розмірі 2011, 31 грн., три проценти річних 933,40 грн., пеню у розмірі 15 772,78 грн., 1 182,65 грн. втрат від інфляції.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 9 серпня 2016 року оскаржує ПАТ «Українська транспортна страхова компанія». Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуваних обставинах справи. Просить рішення суду змінити, а саме стягнувши з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» пеню, 3% річних та інфляційні витрати за період прострочення страхової виплати з 13 січня 2016 року по 17 лютого 2016 року. В іншій частині рішення залишити без змін. Зазначає, що 90-денний строк для виплати страхового відшкодування розпочався 13 жовтня 2015 року, (після того як ПАТ дізналося про набрання законної сили вироком суду від 19 травня 2015 року) та закінчився 12 січня 2016 року. Вказує, що штрафні санкції мають бути розраховані з вказаної дати. Стверджує, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 42 068,50 грн., сума пені за договорм становить 253,89 грн., загальна сума процентів складає 17, 36 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлено, що 21 лютого 2014 року, ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1, порушив Правила дорожнього руху України, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Станом на час пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була забезпечена у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом №АС/4370707 від 31 липня 2013 року в якому визначена страхова сума за шкоду, заподіяну майну у сумі 50 000 грн. за шкоду, заподіяну здоров'ю в сумі 100 000 грн. та встановлена франшиза 510 грн.

Після ДТП позивач звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування та подав усі документи, необхідні для виплати.

Заява отримана відповідачем 24 лютого 2015 року. Після отримання заяви про виплату страхового відшкодування ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплата страхового відшкодування проведена не була.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Частина 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Частиною 1 ст. 24 зазначеного Закону України «передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, зокрема призначень лікарів і документально підтвердженого придбання лікарських засобів, суд прийшов до вірного висновку, що відшкодуванню підлягають кошти в сумі 40 226,14 грн.

Ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Розмір страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду складає 2 011,31 грн., що було визнано відповідачем.

Таким чином загальний розмір страхового відшкодування складає 42 237,45 грн.

Згідно частини 1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Встановлено, що вина володільця джерела підвищеної небезпеки презюмується, таким чином незалежно від вини настає цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 Його вина крім цього встановлена вироком суду.

Оскільки відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої настає відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, відповідач мав обов'язок провести виплату страхового відшкодування в терміни, визначені Законом незалежно від того, чи є вина його страхувальника.

Згідно ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року, прийнятої за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2011 року у справі про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних зазначено, що грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (справа №6-49 цс 12).

Згідно з положеннями статті 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх судів загальної юрисдикції.

Суд прийшов до вірного висновку, що зобов'язання страховика ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» щодо невиплати ОСОБА_4 страхового відшкодування, є грошовим зобов'язанням, за невиконання якого можуть застосовуватись наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути пеню, інфляційні втрати та 3 % річних від суми 42 237,45 грн. за період з 25 травня 2015 року по 17 лютого 2016 року, що були нараховані позивачем згідно до доданих ним розрахунків : а саме три проценти річних в сумі 933,40 грн., пеню у розмірі 15 772,78 грн., 1 182,65 грн. - втрат від інфляції .

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 9 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: