Справа № 1005/6292/2012 Головуючий у І інстанції Величко В. П.
Провадження № 22-ц/780/82/16 Доповідач у 2 інстанції Дмитрієва Л. Д.
Категорія 42 02.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

02.02. 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі :

головуючого судді:Дмитрієвої Л.Д.

суддів :Мельника Я.С.,Олійника В.І.

при секретарі:Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 громадянина Французьської республіки на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування майном,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2015 року позовні вимоги задоволені.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнано договір купівлі-продажу автомобіля марки PEUGEOT 307XS НОМЕР_1 недійсним та повернути сторони договору в первісний стан.

Визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину автомобіля марки PEUGEOT 307XS НОМЕР_1.

Визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину автомобіля марки PEUGEOT 307XS НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2 вартості автомобіля марки PEUGEOT 307XS НОМЕР_1.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Івановою Світланою Миколаївною 12.05.2006 року, реєстровий номер 1893, недійсним та повернути сторони в первісний стан.

Визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2

Визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2 дійсної вартості квартири АДРЕСА_2 а саме 3 000 000,00 гривень, що є еквівалентом 150 000 доларів США за усередненим комерційним курсом обміну валют 1 долар США - 20,00 гривень.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю. Вважає,що рішення постановлено із численними порушеннями матеріального та процесуального права.

Судова колегія заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що земельні ділянки за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та земельна ділянка за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, площею 0,1436 га, кадастровий номер НОМЕР_3 видані на підставі Рішення Гнідинської сільської ради від 30 червня 2006 року №54- З-V (т.1,а.с. 207).

У відповідності до вказаного рішення № 54-3-V від 30 червня 2006 року Про затвердження технічної документації та проектів відведення земельних ділянок у власність, ОСОБА_6 було передано у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків та ведення особистого селянського господарства в с. Гнідин, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,1436 га для ведення особистого селянського господарства. Зазначені земельні ділянки були передані ОСОБА_6 на підставі ст. 118 земельного кодексу України, що регулює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідності до статті 61 СК України у редакції, що діяла до 11 січня 2011 року, суспільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У 2011 році у зазначену статтю були внесені зміни, а саме був доданий пункт 5 до відповідності до зазначених змін об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є п житло набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її йому з подружжя і земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

У травні 2012 року у статтю 61 СК України були внесені зміни, у відповідності до яких пункт 5 був виключений, а у статтю 57 СК України було додане положення (підпункт 5), згідно з яким законодавець встановив, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Суд першої інстанції, виходячи з системного аналізу зазначених правових норм, щодо надання земельних ділянок ОСОБА_4 в порядку безоплатної передачі земельних ділянок, тобто в процесі приватизації земельних ділянок у 2006 році, право власності на які було оформлене у вересні 2006 року, відбувалось на підставі статті 118 ЗК України, вважав що право спільної сумісної власності на них не розповсюджується. Зазначені земельні ділянки за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, площею 0.2500 га кадастровий номер НОМЕР_2 та за адресою: Київська область, Бориспільський район. с.Гнідин, площею 0,1436 га, кадастровий номер НОМЕР_3 є особистою приватною власністю ОСОБА_4 і не підлягають поділу в процесі поділу майна, набутого під час шлюбу, або під час проживання однією сім'єю, але без реєстрації шлюбу.

Щодо поділу житлового будинку у с. Гнідин Бориспільського району Київської області,суд виходив з наступного.

З пояснень свідків в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що сторони проживали однією сім'єю з грудня 2004 року. У березні 2006 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилися спільна дитина. Весь цей час, що сторони проживали разом однією сім'єю, вели спільне господарство, мали права та несли обов'язки як подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 передавав грошові кошти фізичним особам, одна на окремих розписках відсутнє призначення витрачення коштів та/або адреса будівництва, та/або об'єкт будівництва). Така передача підтверджується наступним:

Розписка від 07.03.2006 р. на суму 2200 грн.

Розписка від 05.04.2006 р. на суму 940 Євро.

Розписка від 09.06.006 р. на суму 1500 доларів США.

Розписка від 19.07.2006 на суму 50200 грн.

Розписка від 14.08.2006 р. на суму 25 000 грн.

Розписка від 08.01.2007 р. на суму 14350 грн.

Розписка від 19.03.2007 р. на суму 7 000 грн.

Розписка від 27.03.2007 р. на суму 3604,00 грн. (т.1, а.с. 141)

Перелік робіт від 28.03.2007 р. (а.с. 143-148) без зазначення адреси будівництва та доказів сплати коштів.

Розписка від 06.04.2007 р. на суму 10 000 грн.

Таблиця щодо вартості матеріалів (т.1, а.с.138) на суму 4970 грн. - відсутні документи, що підтверджують оплату.

Таблиця щодо вартості матеріалів (т.1, а.с.139) на суму 48539,90 грн. - відсутні документи, що підтверджують оплату.

Квитанція на суму 3588,13 грн. від 19.10.2007 р.

Фактичний кошторис на суму 367545,09 грн. (а.с. 152-154), наданий без доказів оплати.

Виходячи з зазначених цифр, вбачається, що ОСОБА_3 були витрачені кошти у загальній сумі 115 942, 13 грн., 940 Євро та 1500 доларів на начебто будівництво житлового будинку у с. Гнідин.

Як зазначав сам ОСОБА_3 у позовній заяві, він, протягом 2006-2007 року за свої власні кошти побудував житловий будинок, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

У відповідності до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16 червня 2014 року № 1653/14-43, дійсна вартість житлового будинку, без врахування вартості земельної ділянки, становить 3 620 863,00 грн., хоча передані ОСОБА_3 фізичним особам кошти у загальній сумі становлять приблизно 130000,00 грн. з врахуванням перерахунку іноземної валюти в національну(т.2, а.с. 19-44).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного

заробітку (доходу).

Статтею 74 СК України встановлено, що, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю та не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо? інше не встановлено письмовим поговором між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 12 січня 2011 року (т.1, а.с. 56).

З огляду на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю з грудня 2004 року, а будівництво житлового будинку розпочалось, як вказує Відповідач, з 2006 року, а 28 вересня 2010 року Виконавчим комітетом Гнідинської сільської ради № 158 від 28 вересня 2010 року було вирішено оформити право власності на завершений будівництвом будинок з відповідними надвірними будівлями, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га (кадастровий номер НОМЕР_2, державний акт серія НОМЕР_4) в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 (т.1, а.с. 54), право власності на цей будинок зареєстровано у січні 2011 року, зазначений житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3, тому суд першої інстанції вважав, що будинок підлягає поділу між подружжям. Враховуючи те, що між подружжям не існувало будь-яких домовленостей щодо поділу будинку, в тому числі, але не виключно, не укладався шлюбний договір, частки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 при поділі будинку є рівними (ст. 70 СК України).

Сторони проживали однією сім'єю задовго до реєстрації шлюбу. Саме у цей період, до реєстрації шлюбу, народилася їх спільна донька. Саме у цей період розпочалося будівництво житлового будинку, право власності на який було вже зареєстровано під час шлюбу.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 на будівництво житлового будинку було витрачено приблизно 130000,00 грн., що підтверджується відповідними документами, що були додані заявником до справи.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він є зареєстрованим суб'єктом підприємницької діяльності, внаслідок чого отримував чи отримує значні доходи і такі доходи є його власними коштами, не підтверджено належними доказами.

Довідку голови сільської Ради відносно участі ОСОБА_3 у будівництві будинку, яка не приймалась судом, як належний та допустимий доказ, адже до компетенції та повноважень голови сільської ради, в силу відповідного закону, не входять повноваження щодо встановлення за чий рахунок та ким будувався будинок.

З'ясувавши, що автомобіль PEUGEOT 307XS вже проданий. При чому Відповідач змусив ОСОБА_4 оформити на нього відповідну довіреність із повноваженнями щодо розпорядження таким автомобілем та відібрав в неї всі правовстановлюючі документи і, власне, автомобіль. Виходячи з того, що право особистої приватної власності на 1/2 частину вказаного автомобіля належить ОСОБА_4. З урахуванням вказаних обставин, суд стягнув 1/2 вартості авто з Відповідач на користь Позивача.

Щодо вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 посвідченому приватним нотаріусом Київського міського округу Івановою Світланою Миколаївною 12.05.2006 року, реєстровий номер 1893, недійсним та повернення сторін в первісний стан, суд прийшов до висновку, що відповідно до договору купівлі-продажу вказаної квартири від 12 травня 2006 року(т.2, а.с. 168,зворот) квартира відчужена Відповідачем за 145 000 доларів США.

При відчуженні даної квартири, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, Відповідач не звертався до Позивача задля отримання згоди на відчуження спільного майна, Позивач такої згоди не надав, про продаж квартири довідався випадково, після того, як Відповідач звернувся із заявою про збільшення позовних вимог. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, про порушення права Позивача на частку у спільній сумісній власності подружжя, яку слід відновити, визнавши недійсним договір купівлі-продажу та стягнувши з Відповідача на користь Позивача половину вартості коштів.

Однак судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.ё1 ст.15 ЦПК України суду розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних,сімейних, трудових відносин.

Суд першої інстанції, визнаючи право власності по ? ідеальних часток житлового будинку за позивачем та відповідачем, не врахував той факт, що позивачка є єдиною власницею будинку і її права, як власника будинка ніким не порушено.

Тому, судова колегія вважає необгрунтованими висновку суду шодо задоволення цих позовних вимог.

Крім того, мотивуючи рішення про розподіл майна сторін у період щлюбних відносин без реєстрації шлюбу,суд не врахував дійсність цих відносин.

Розглядаючи вимоги позивачки щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки PEUGEOT 307XS НОМЕР_1 недійсним та повернення сторін договору в первісний стан і визнання права особистої приватної власності за сторонами по ? частині, а також стягнення з відповідача ? вартості цього автомобілю на користь позивачки,судом необґрунтовано зроблені такі висновки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, щодо цих обставин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Також, суд першої інстанції визнавши договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Івановою Світланою Миколаївною 12.05.2006 року, реєстровий номер 1893 недійсним і повернувши сторони у первісний стан та визнавши за сторонами по ? частині цієї квартири і стягнувши з відповідача дійсну вартість ? частки квартири, необґрунтовано дійшов такого висновку, всупереч ст..60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі, відповідно до вимог ст..309 ЦПК України, тому що не доведено обставини, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України ,судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 громадянина Французьської республіки задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2015 року скасувати, ухвалити нове рішення , яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування майном в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :