УхвалА

іменем україни

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 1 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 27 липня 2008 року він передаву борг ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 5 409 грн, що підтверджується борговою розпискою. Згідно боргового зобов'язання його виконання забезпечувалося неустойкою у розмірі 25 % від всієї суми боргу щоденно. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2009 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_5 на його користь 5 409 грн боргу та 2 тис. грн неустойки.

Оскільки на час звернення до суду ОСОБА_5 вищевказане судове рішення не виконала, борг не повернула, ОСОБА_4 просив суд стягнути з неї неустойку за період з 1 травня 2015 року по 1 червня 2015 року в розмірі 41 850 грн.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 41 850 грн неустойки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 1 серпня 2016 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку у розмірі 2 тис. грн. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_4 судові рішення не оскаржував.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_5 у погоджений між сторонами строк позичені грошові кошти не повернула, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2009 року, що набрало законної сили, про стягнення з неї боргу виконала лише 26 серпня 2015 року, а тому вимоги позивача про стягнення з неї неустойки за період з 1 травня 2015 року по 1 червня 2015 року підлягають задоволенню. При цьому апеляційний суд вірно застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшив розмір неустойки.

Посилання відповідачки про те, що суди не врахували, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого вона заявляла, безпідставні, оскільки її клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності міститься у заяві про перегляд заочного рішення, тобто після ухвалення судом рішення. Норма ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права, тому суд апеляційної інстанції не вправі розглядати клопотання про застосування строку позовної давності на стадії апеляційного перегляду (ст. 303 ЦПК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-780цс15 від 30 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідача належним чином не повідомили про час і місце судового розгляду спростовуються наявним у матеріалах справи повідомленням (а.с. 23).

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Ураховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 1 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.П. Штелик