АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/724/15-ц Номер провадження 22-ц/786/327/16Головуючий у 1-й інстанції Антонов А. А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Буленка О.О.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю:

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача Петтер К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Чутівської районної ради Полтавської області, Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області та Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права постійного користування на земельні ділянки в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до Чутівської районної ради Полтавської області про визнання права постійного користування на земельні ділянки в порядку спадкування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер її чоловік ОСОБА_6 Після його смерті вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом і 11.06.2015 р. приватним нотаріусом Чутівського районного нотаріального округу Савіновою Н.М. їй було видано свідоцтво про право на спадщину. Інший спадкоємець ОСОБА_8 відмовився від прийняття спадщини її користь. За життя ОСОБА_6 було створене фермерське господарство «Микитенківське», головою якого в подальшому він був, та йому були надані на праві постійного користування земельні ділянки площею 5,98 га та 19,7 га, які розташовані на території Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області, для ведення селянського (фермерського) господарства, про що були видані Державні акти на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 07.12.1993 р. та НОМЕР_1 від 28.05.1999 р. Відповідно до статуту ФГ «Микитенківське» вона є членом даного господарства, а тому вважає, що всі права і обов'язки померлого при прийнятті спадщини переходять до спадкоємця. Просила суд визнати за нею, як за спадкоємцем, право постійного користування на зазначені земельні ділянки.

Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (а.с. 34).

Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Чутівські району державну адміністрацію Полтавської області (а.с. 49).

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування право постійного користування на земельну ділянку площею 5,98 га, яка розташована на території Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області, яка, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_2 від 07.12.1993 р., була надана в постійне користування ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування право постійного користування на земельну ділянку площею 19,7 га, яка розташована на території Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області, яка, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 від 28.05.1999 р., була надана в постійне користування ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь ОСОБА_5 243 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

З даним рішенням не погодився відповідач Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області та подав на нього апеляційну скаргу. Вважає рішення місцевого суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 303 ч.3 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування рішення.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно п. 1,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами зміни рішення суду першої інстанції є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_6, який був чоловіком позивача ОСОБА_5 (а.с. 8).

ОСОБА_6 відповідно до статуту фермерського господарства «Микитенківське», був головою даного господарства (а.с.41).

Для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_6 для постійного користування були надані земельні ділянки відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_2 від 07.12.1993 р. була надана земельна ділянка площею 25,1 га та відповідно до Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 від 28.05.1999 р. була надана земельна ділянка площею 19,7 га. Дані земельні ділянки розташовані на території Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області (а.с. 10,11).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина і позивачка звернулась до приватного нотаріуса Чутівського районного нотаріального округу Савінової Н.М. із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.06.2015 р., згідно якого вона успадкувала належну померлому ОСОБА_6 земельну ділянку площею 5,13 га, яка належала останньому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 від 04.01.2000 р. Інший спадкоємець ОСОБА_8, син спадкодавця, від спадщини відмовився (а.с.9,12).

Після смерті голови ФГ «Микитенківське» ОСОБА_6 дане ФГ не реорганізовано та не ліквідовано, продовжує здійснювати свою статутну діяльність. Будь-які акти органів державної влади щодо припинення права спадкодавця щодо постійного користування вищевказаною земельною ділянкою відсутні.

Відповідно до змін до Статуту ФГ «Микитенківське», затверджених рішенням голови ФГ «Микитенківське» від 25.09.2015 р., державна реєстрація яких проведена 28.09.2015 р., ОСОБА_10 є членом даного ФГ (а.с. 39).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що позов є доведеним та підлягає задоволенню, оскільки право постійного користування земельними ділянками у спадкодавця виникло у 1993 р. та у 1999 р., тобто до набрання чинності ЗК України з 01.01.2002 р., рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 визнано неконституційним положення п. 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов'язання громадян, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди на них. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно правил ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону, а відповідно до ст. 19 цього Закону до складу майна фермерського господарства входить у тому числі і право користування землею.

Згідно ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч. 2ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Доводи відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про те, що місцевим судом при вирішенні спору неправильно застосовні норми ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України, не заслуговують на увагу, оскільки згідно Державних актів на ім»я ОСОБА_6 земельні ділянки надані останньому для ведення селянського (фермерського) господарства та посвідчують право постійного користування ними.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що спадкодавець здійснював користування спірними земельними ділянками без відповідного переоформлення у порядку встановленому законодавством, оскільки Державні акти є чинними, право постійного користування ними виникло у спадкодавця відповідно з 1993 р. та з 1999 р.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про незастосування місцевим судом ч. 2 ст. 373 ЦК України та ч. 2 ст. 92 ЗК України, оскільки вони стосуються відповідно права приватної власності на землю та права постійного користування земельною ділянкою земель державної та комунальної власності. У даному випадку предметом спору є успадкування земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, які надані громадянину у постійне користування. Спірні правовідносини регулюються спеціальними нормами матеріального права і широкому тлумаченню не підлягають.

При цьому, колегія суддів звертає увагу місцевого суду на те, що згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадшину видається за письмовою заявою спадкоєців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса і оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У позовній заяві ОСОБА_5 зазначала, що вона, як спадкоємець першої черги, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого чоловіка, у т.ч. і на земельну ділянку, яка перебувала у померлого на праві приватної власності, але нотаріус усно відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки, проте, доказів цьому не надала.

Суду апеляційної інстанції позивач надала постанову приватного нотаріуса Чутівського районного нотаріального округу Савінової Н.М. від 28.01.2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що у відповідності до п. 2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальних дій, якщо особою не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, оскільки Державні акти на право постійного користування не є підставою для видачі свідоцтва про право наспадщину.

Але, при ухваленні судового рішення місцевим судом допущено неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, а саме не було встановлено розмір спірної земельної ділянки за Державним актом на право постійного користування землею НОМЕР_1 від 28.05.1999 р., оскільки за цим Державним актом позивач просила визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 19,7 га, проте, вбачається наступне.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого 07.12.1993 р. на підставі рішення Чутівської районної Ради народних депутатів від 22.10.1993 р., ОСОБА_6 надана у постійне користування земельна ділянка площею 25,1 га для ведення селянського (фермерського) господарства, у графі: кількісна характеристика земель, наданих у постійне користування - вказана одна земельна ділянка площею 25,1 га. У цьому акті на плані зовнішніх меж землекористування вказана одна земельна ділянка одним масивом, але розбита на 5 ділянок, про що у графі: зміни в землекористуванні - у 2005 році внесені відповідні зміни (а.с. 11). Із земельної ділянки площею 25,1 га спірним спадковим майном є ділянка площею 5,98 га. В цій частині щодо розміру цієї ділянки правильно ухвалене судове рішення.

У подальшому 28.05.1999 р. ОСОБА_6 отримав другий Державний акт, в якому вказано, що підставі рішення Чутівської районної Ради народних депутатів від 22.10.1993 р. ОСОБА_6 надана у постійне користування земельна ділянка площею 25,1 га для ведення селянського (фермерського) господарства, у графі: кількісна характеристика земель, наданих у постійне користування - вказано дві земельні ділянки - 25,1 га та 19,7 га, всього 44,8 га, на плані зовнішніх меж землекористування вказано дві земельні ділянки, а саме та, що вказана у першому Державному акті від 07.12.1993 р., та земельна ділянка загальною площею 19,7 га, у графі: зміни в землекористуванні - в п.2 вказано про надання 07.09.1998 р. земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства площею 19,7 га, згідно п. 3 - 23.02.1999 р. внесено запис про зміну місцерозташування середньої земельної частки розміром 5,13 га, в п. 4 внесено запис- 29.12.2002 р. про виділення земельної частки (паю) в натурі розміром 4,80 га . Таким чином, із земельної ділянки площею 19,7 га спірним спадковим майном є земельна ділянка площею 9,77 га (19,7 - (5,13 + 4,80)).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевим судом неправильно визначено розмір земельної ділянки площею 19,7 га, правильним є розмір 9,77 га, тому рішення місцевого суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 3, 309 ч.1 п. 1,3, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відхилити.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2015 року в частині визнання за ОСОБА_5 в порядку спадкування права постійного користування на земельну ділянку площею 19,7 га, яка розташована на території Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області, яка, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 від 28.05.1999 р., була надана в постійне користування ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. - змінити, вказавши розмір цієї земельної ділянки 9,77 га.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :