У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2016 року. Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої - судді Курило В.П.

суддів Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду в частині спору про стягнення заробітної плати, посилаючись на те, що воно є незаконним. Розглядаючи справу, суд першої інстанції порушив Конституцію України і статті 5, 115, 116, 117 КЗпП України, статтю 619 ЦК України, Закон «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 і представник ОСОБА_2 державного майна України не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені телефонограмою. Причини неявки не відомі.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому перешкод для розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та і представника ОСОБА_2 державного майна України немає.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги і дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Звертаючись в суд з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач посилався на те, що він працював у Відкритому акціонерному товаристві «Словянський керамічний комбінат» на посаді інженера-конструктора КБ з 04 квітня 1994 року по 06 червня 2000 року. У звязку з тим, що з 01 січня 1999 року на підприємстві припинили виплачувати заробітну плату, він вимушений був звернутися за захистом своїх

трудових прав до суду і заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2015 року (справа № 243/7356/15-ц) з ВАТ «Словянський керамічний комбінат» було стягнуто на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсацію моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп. Не зважаючи на своєчасне надання виконавчого документу до відділу державної виконавчої служби Словянського міського управління юстиції, але постановою державного виконавця у відкритті виконавчого провадження відмовлено. У червні 2013 року він та інші працівники підприємства зверталися з колективною скаргою до Словянського міського управління соціального захисту населення. 21 червня 2013 року було надано відповідь першого заступника Словянського міського голови , де зазначено, що корпоративне право на управління державним майном підприємства ВАТ «Словянський керамічний комбінат» належить ОСОБА_2 державного майна України. Частка державної власності майна в уставному фонді підприємства складає 92,9 %. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.12.2008 року ВАТ «Словянський керамічний комбінат» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено арбітражного керуючого. В листопаді 2013 року колектив працівників звернувся до Прокуратури Донецької області. 28 листопада 2013 року отримано лист Головного управління юстиції в Донецькій області, де зазначено, що на даний час зведене виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ВАТ «Словянський керамічний комбінат» знищено згідно акту про знищення виконавчих проваджень та інших документів органу ДВС від 17.05.2008 р. 15 серпня 2015 року працівники підприємства звернулися з колективною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі до Державної казначейської служби України. 22 вересня 2015 року отримано відповідь, де зазначено, що ВАТ «Словянський керамічний комбінат» відсутній на обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України, тому пакет документів щодо виконання рішення суду повертається без виконання.

Враховуючи, що частка державної власності у Відкритому акціонерному товаристві «Словянський керамічний комбінат» складає 92,90 %, позивач відповідно до положень статей 619 та 625 ЦК України вважає, що ОСОБА_2 державного майна України несе субсидіарну відповідальність за невиконання боржником ВАТ «Словянський керамічний комбінат» зобовязання по цьому судовому рішенню, та просив на підставі положень Конституції України, статей 116,117, 221, 232, 233, 237-1 КЗпП України стягнути з ОСОБА_2 державного майна України на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсацію моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що такі позовні вимоги не ґрунтуються на законі.

Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним. Розглядаючи справу, судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що відповідно до заочного рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2015 року з відкритого акціонерного товариства «Словянський керамічний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсація моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп. Зазначене рішення суду набрало законної сили 08 вересня 2015 року /а.с.6/. Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України , а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людей і основоположних свобод 1950 року.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємства, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно відомостей № 30993, наданих Відділом державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції від 12 листопада 2015 року, виконавчий лист № 2/243/3860/2015 (243/7356/15-ц) за рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області про стягнення на користь ОСОБА_1 з ВАТ «Словянський керамічний комбінат» заборгованості по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсації моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп. на виконання не надходив та на виконанні не перебуває /а.с.21/.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відкрите акціонерне товариство «Словянський керамічний комбінат» визнано у грудні 2008 року банкрутом, введена ліквідаційна процедура, призначено ліквідатора підприємства. Крім того, встановлено, що виконавчий документ - виконавчий лист № 2/243/3860/2015 не виконаний та не подавався до виконання.

Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше.

Згідно з абз. 15 ч.1 статті 25 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обовязок щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема із заробітної плати, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.2,3 ст.111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливу місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЦК України та ч.2 ст.3 ЗУ «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права.

У відповідності ст.1 Закону України «Про господарські товариства» господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об?єднання майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно д ч. 1 ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Субсидіарна (додаткова) відповідальність виникає у випадках, передбачених договором або законом. Суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додатково (субсидіарного) боржника.

Частиною 1 ст. 176 ЦК України визначено, що держава, автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Із заявлених позовних вимог убачається, що фактично ОСОБА_1 у судовому порядку повторно ставиться питання про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсації моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп., але вже з іншого відповідача ОСОБА_2 державного майна України, в той час як повинно бути виконане, у порядку передбаченому чинним законодавством, судове рішення з цього ж питання.

Відповідно до положень частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із наданих позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог убачається, що ОСОБА_1 було надано суду відповідь Управління Державної казначейської служби України у м. Словянську Донецької області /а.с.7/.

Таким чином, відповідач по справі - ОСОБА_2 державного майна України не є органом управління відкритим акціонерним товариством «Словянський керамічний комбінат», з якого за вищевказаним судовим рішенням підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсація моральної шкоди, тому ОСОБА_2 навіть не може бути належним відповідачем по цій справі.

За таких умов суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на законі і обгрунтованно відмовив у їх задоволенні.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і правильно вирішив спір.

Рішення суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не має.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 304, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: