Провадження №22-ц/784/269/16
Справа 489/6750/15-ц
Провадження номер 22-ц/784/269/16 Головуючий суду 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про визнання прав та обовязків забудовника в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

15 жовтня 2015 року ОСОБА_3 предявила до ОСОБА_5 міської ради зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

У 1968 році її бабуся ОСОБА_6 на виділеній їй земельній ділянці по вул.Гончарова, 15 в м.Миколаєві, збудувала, але не ввела у експлуатацію житловий будинок та господарські будівлі.

24 жовтня 1985 року вона померла.

Після її смерті спадщину прийняв батько позивачки ОСОБА_7, який звернувся до Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність документів на спадковий будинок.

13 жовтня 2010 року ОСОБА_7 помер.

Після смерті ОСОБА_7 спадщина була прийнята його дружиною ОСОБА_8, яка постійно проживала з ним на час відкриття спадщини.

14 грудня 2014 року ОСОБА_8 померла.

Позивачка вказувала, що після смерті своєї матері ОСОБА_8, вона звернулась до Другої ОСОБА_5 Державної Нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Однак, отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надала правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 права та обовязки забудовника житлового будинку по вул.Гончарова, 15 в м.Миколаєві.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що він є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статті 1268, 1269 ЦК України передбачають, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, який діяв на час прийняття спадщини ОСОБА_7, діями, що свідчили про прийняття спадщини, вважалися, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ХІ, і прийнятої відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року №3211 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Зазначені указ та постанова підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок визначали сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини.

Будівництво є незавершеним за умови наявності акту відведення земельної ділянки під забудову та дозволів на забудову, якщо будинок не був введений в експлуатацію.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» від 09.09.2009 року №1035, яка діяла з 15 жовтня 2009 року по 02 червня 2011 року, підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва.

Згідно з п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року №91, який діяв до 30 січня 2013 року, прийняття в експлуатацію об'єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року №127 з наступними змінами, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року, не належать до самочинного будівництва.

Таким чином, будинки, побудовані до 5 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка надавалася у користування або у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, визнані державою такими, що побудовані без порушень, є обєктами цивільних прав та можуть підлягати державній реєстрації.

З матеріалів справи та інвентаризаційних справ бюро технічної інвентаризації вбачається і судом встановлено, що за адресою вул.Гончарова, 15 (раніше вулиця ОСОБА_9) у м.Миколаєві у період з 1968 по 1990 роки було побудовано житловий будинок літ.А, 1968 р., загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 20,3 кв.м., житловий будинок літ.Ж, 1990 р., загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., літню кухню літ.Б, 1975 р., сарай літ.В, 1975 р., сарай літ.Е, 1983 р., сарай літ.З, 1988 р., вбиральню літ.Г, 1968 р., душ літ.Д, 1983 р., огорожі №№1,5,6 та споруди №№3,4,1 (а.с.23-27).

Дозволи на будівництво цих обєктів та проекти їх будівництва відсутні.

Згідно з довідкою Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 28.07.2015 р. зазначені будівлі не є самочинними, оскільки побудовані до 1992 року. Станом на 28 грудня 2012 року вони у ММБТІ не були зареєстровані (а.с.35).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.11.2015 року право власності на вказані житлові обєкти ні за ким не зареєстровано (а.с.62).

З рішення виконкому ОСОБА_5 міської ради депутатів трудящих №2572 від 18.12.1953 р. випливає, що у звязку з відсутністю у мешканців будинку №15 по вул.М.Горького м.Миколаєва документів на право користування земельною ділянкою їм було відмовлено у реєстрації за ними на праві користування землі та запропоновано до 10 січня 1954 року оформити документи. У випадку не оформлення їх до зазначеного строку виконком вирішив зарахувати їх до міського земельного фонду (а.с.155).

Доказів оформлення мешканцями зазначеного будинку землі на праві користування чи праві власності матеріали справи не містять.

Користувачем зазначених будівель до 24 жовтня 1985 року (дата смерті) була ОСОБА_6, після цього її син ОСОБА_7, який помер 13 жовтня 2010 року, потім його дружина ОСОБА_8, яка померла 14 грудня 2014 року.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв її син ОСОБА_7, який на момент смерті спадкодавиці був зареєстрований з нею за однією адресою та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном (а.с.14).

У 2010 році ОСОБА_7 звертався до Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, однак 01 лютого 2010 року отримав відмову через ненадання правовстановлюючих документів на житловий будинок за адресою вул.Гончарова, 15 м.Миколаєва (а.с.11).

Після смерті останнього спадщина була прийнята його дружиною ОСОБА_8, яка постійно проживала з ним на час відкриття спадщини за спірною адресою (а.с.28).

Після смерті останньої спадщина була прийнята її дочкою ОСОБА_3 позивачкою по справі шляхом подання до Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори 08 травня 2015 року заяви про прийняття спадщини (а.с.45).

09 липня 2015 року державним нотаріусом цієї нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та не підтвердження місця реєстрації ОСОБА_8 (а.с.59).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 є правильним, оскільки вона не довела в суді наявність підстав для його задоволення.

З досліджених судом доказів не вбачається наявності рішення про право користування чи право власності спірною земельною ділянкою, наявності дозволів на будівництво будинку, проекту його будівництва.

Отже, неможна стверджувати, що перший спадкодавець ОСОБА_6 за життя набула права та обовязки забудовника, а саме такими є позовні вимоги ОСОБА_3, а тому їх не могли успадкувати ОСОБА_7, ОСОБА_8 та позивачка.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: