Справа № 494/603/16-ц
УХВАЛА

12.05.2016 м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Березівському раоні Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Березівському раоні Одеської області про визнання права власності на спадкове майно.

Ознайомившись із змістом позовної заяви та додатками до неї, суд доходить висновку, що позовна заява не відповідає вимогам Цивільно-процесуального кодексу України з наступних підстав.

Так, згідно до частини пятої статті 119 ЦПК України «До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору».

З квитанції про сплату судового збору №133 від 22.02.2016 року вбачається, що сплачено судовий збір у розмірах 2021 грн. 20 коп., однак позов подано поштою лише 30 квітня 2016 року, тобто фактично більше ніж через два місяці

Водночас, визнаючи ціну позову у розмірі 202035 грн. 88 коп., позивач виходив з довідки відділу Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області від 28.03.2016 року, проте судовий збір по квитанції №133 сплатив за місяць до звернення до Відділу Держгеокадастру.

Суд вважає, що вказана квитанція про сплату судового збору не підтверджує сплату ОСОБА_1 судового збору за подання вказаної заяви.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до п. 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінетів Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 року, ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

За статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-III від 12.07.2001 року незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна.

Ціна позову визначається від ринкової вартості майна на момент звернення до суду, на яке позивач просить виділити у право власності та повинна бути підтверджена відповідними відомостями. Проте посилання на належні докази ринкової вартості майна в позовній заяві і в доданих до неї документах (звіт про оцінку майна або акт оцінки майна) - відсутні, що свідчить про невиконання вимог по сплаті судового збору.

Окрім того, у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, зазначено, що відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області не може бути відповідачем у цій справі, оскільки є територіальні громади відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст.121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.121 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - залишити без руху, надавши пятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

Розяснити, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали направити заявнику

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Римар