У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Амелін В.І., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 02 липня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 219, 68 доларів США строком до 02 липня 2013 року зі сплатою 16,92% річних. На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором відповідачем передано у заставу автомобіль марки «Hundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, просив суд стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором, що станом на 27 травня 2015 року становить 18 448, 45 доларів США.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмір 4 435, 24 доларів США, що еквівалентно 104 405 грн 55 коп., з яких: 2 243, 20 доларів США, що еквівалентно 52 804 грн 93 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1 033, 20 доларів США, що еквівалентно 24 321 грн 53 коп. - заборгованість по відсотках; 1 158, 84 доларів США, що еквівалентно 27 279 грн 09 коп. - заборгованість по комісії.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволені решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови про стягненні неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому касаційному перегляду не підлягає.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення неустойки, апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення пені та штрафу.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення апеляційного суду.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І.Амелін