Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 423/466/16-ц
Провадження № 22ц/782/860/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Коротких О.Г.

суддів: Авалян Н.М., Коротенка Є.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 15.09.2016року по цивільній справі за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У лютому 2016року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16.04.2013року позивач уклав з ОСОБА_2 кредитний договір №50008529 згідно з яким останній отримав грошові кошти в сумі 103.099,90грн., що еквівалентно на дату укладання договору 12 658,09доларів США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою для придбання автомобілю. Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_2О було надано додатковий кредит в сумі 31 536,65грн., що еквівалентно згідно на дату укладання договору 3 871,90дол. США, з цільовим призначенням на оплату страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеного на виконання умов кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобовязання кредитного договору позивач одночасно уклав з ОСОБА_3 договір поруки.

Відповідачі з липня 2014року стали порушувати умови кредитного договору, а у листопаді 2014року припинили сплачувати кредитні кошти, у звязку з чим утворилася заборгованість станом на 25.12.2015року в сумі 247 510,79грн., яка складається з наступного:

-сума несплачених щомісячних платежів за період з листопада 2014року по 25 грудня 2015року-92 340,23грн.;

-сума заборгованості за невиплаченою сумою кредиту (за виключенням щомісячної заборгованості)-154 068,97грн.;

-сума процентів за користування кредитом (за процентною ставкою 9,9%)-1041,62грн.

Позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, інфляційні втрати в сумі 13 541,73грн. відповідно до вимог ст.625 ЦК України, а також збитки в сумі 6000грн., понесені у звязку з зверненням до ТОВ «Юридична фірма Вернер», вартість послуг якої становить 5000грн. Оскільки позивач є платником ПДВ, то сума збитків становить 6000грн.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 15.09.2016року ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення незаконним, оскільки суд порушив норми матеріального і процесуального права, зробив висновки, невідповідні обставинам, а тому просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст..213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Відповідно до ст..309 ЦПК України підставами для скасування рішення сулу першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1/ неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2/ недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3/ невідповідність висновків суду обставинам справи;

4/ порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивач порушив п.3.3 кредитного договору, де зазначено, що позичальник зобовязаний повернути Компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення Позичальником розраховується Компанією і вказується у повідомленні Компанії протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Позичальником для фізичних осіб). Позивач не направив ОСОБА_3 таку вимогу, посилаючись на те, що вони проживають в Попаснянському районі Луганської області, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження і підприємство поштового звязку «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти на територію окремих населених пунктів Луганської області відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014року №875/2014. Суд зазначив, що с. Шипілівка, де мешкають відповідачі не входить до переліку населених пунктів згідно листа ДППЗ «Укрпошта» від 08.04.2015року, в яких тимчасово не надаються послуги поштового звязку. Крім цього, суд послався на відсутність умов кредитного договору про дострокове повернення кредиту, а також відмовив за необгрунтованістю у стягненні збитків в сумі 6000грн.

Судова колегія не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2013року позивач ТОВ «Порше Мобіліті» уклав з ОСОБА_2 кредитний договір №50008529 згідно з яким останній отримав грошові кошти в сумі 103.099,90грн., що еквівалентно на дату укладання договору 12 658,09доларів США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою для придбання автомобілю. Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_2О було надано додатковий кредит в сумі 31 536,65грн., що еквівалентно згідно на дату укладання договору 3 71,90дол. США, з цільовим призначенням на оплату страхових платежів відповідно до договору страхування , укладеного на виконання умов кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобовязання кредитного договору позивач одночасно уклав з ОСОБА_3 договір поруки.

Відповідачі з липня 2014року стали порушувати умови кредитного договору, а у листопаді 2014року припинили сплачувати кредитні кошти, у звязку з чим утворилася заборгованість станом на 25.12.2015року в сумі 247 510,79грн., яка складається з наступного:

-сума несплачених щомісячних платежів за період з листопада 2014року по 25 грудня 2015року-92 340,23грн.;

-сума заборгованості за невиплаченою сумою кредиту (за виключенням щомісячної заборгованості)-154 068,97грн.;

-сума процентів за користування кредитом (за процентною ставкою 9,9%)-1041,62грн.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобвязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі. Визначені родовими ознаками, у такій самій кількості. Такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частина 2 ст.1050 ЦК України передбачає, якщо договором встановлений обовязок позичальника повкрнути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Виходячи з того, що відповідач ОСОБА_3 у листопаді 2014року припинили виконувати свої зобовязання по поверненню кредитних коштів позивачу, у останнього виникло право на дострокове стягнення цих коштів і процентів за користування відповідно до п.3.3 договору.

Висновок суду про відсутність умов кредитного договору про дострокове повернення кредиту спростовується розділом 3 укладеного договору, який передбачає порядок дострокового повернення кредиту, а саме - п.3.3 цього розділу.

Крім цього, судова колегія зауважує, що непредявлення вимоги позивачем про дострокове стягнення кредитних коштів відповідно до умов п.3.3 кредитного договору не може бути підставою для відмови у позові, оскільки ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося з позовом до суду, який і є вимогою фінансової установи.

Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів стосовно суми заборгованості за кредитним договором спростовується наданими письмовими доказами: графік погашення кредиту, копії несплачених рахунків щомісячних платежів (27-40), зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта ОСОБА_2 (.а.с.112-115), а також визнанням позовних вимог відповідачів, які надали суду заяву про визнання позову у повному обсязі.

Пункт 1 Загальних умов кредитування передбачає порядок розрахунку розміру платежів і зазначає, що він відбувається шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного кредитним договором.

Виходячи з цього, позивач визначив заборгованість станом на 25.12.2015року в сумі 247 510,79грн., яка складається з наступного:

-сума несплачених щомісячних платежів за період з листопада 2014року по 25 грудня 2015року-92 340,23грн.;

-сума заборгованості за невиплаченою сумою кредиту (за виключенням щомісячної заборгованості)-154 068,97грн.;

-сума процентів за користування кредитом (за процентною ставкою 9,9%)-1041,62грн.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції не виконав зазначених вимог процесуального закону, не постановив ухвалу і не обгрунтував відмову у прийнятті визнання ОСОБА_3 позовних вимог. В судовому засіданні в апеляційному суді Луганської області відповідачі ОСОБА_3 підтвердили своє визнання позову у повному обсязі і пояснили, що вони отримали кредитні кошти, сплачували їх до листопада 2015року, знають про заборгованість, визнають її і зобовязані її повернути позикодавцеві.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з пунктом 1 Умов поруки Загальних умов кредитування, ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 узгодили наступні умови поруки: поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобовязань Позичальника на підставі або у звязку з Кредитним договором або будь-якою його невідємною частиною, а також за будь-якого позичальника (боржника) в разі переводу боргу чи смерті позичальника.

Пунктами 3.2, 3.2.1 Загальних умов кредитування передбачений порядок дострокового повернення кредиту та встановлено дострокове повернення на вимогу Компанії. Сторони погоджують, що компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту та/або сплати плати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць.

Згідно з пунктом 3.3 Загальних умов кредитування позичальник зобовязаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача стосовно розміру заборогованості за кредитним договором. Зазначені суми з простроченої заборгованості за кредитом та заборгованості з дострокового повернення кредиту підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Відповідно до п. 2.5 Загальних умов кредитування термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіку погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Відповідно до ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом, а тому інфляційні втрати в сумі 13 541,73грн. підлягають солідарному стягненню з ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Відповідно до пункту 8.5 Загальних умов кредитування збитки, заподіяні з неналежним виконанням Кредитного договору повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.

Колегія суддів вважає, що заявлені ТОВ «Порше Мобіліті» позовні вимоги про стягнення з відповідачів збитків у розмірі 6000, 00 гривен задоволенню не підлягають.

До зазначених збитків позивач просив віднести витрати, які він поніс за Договором про надання юридично-консультаційних послуг від 15.10.2010 року, що був укладений між ТОВ «Юридична фірма Вернер» та ТОВ «Порше Мобіліті».

Згідно з частиною 2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні ст. 22 ЦК України, є витратами на правову допомогу, відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Судова колегія зауважує, що представник позивача не приймав участі в судових засіданнях в суді першої інстанції, про що свідчать журнали судових засідань, заяви в матеріалах справи (а.с.99,122).

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Судові витрати ТОВ «Порше Мобіліті» стосовно судового збору сплаченого в суді першої інстанції в сумі 4005,679грн. і за подання апеляційної скарги в сумі 4406,61грн. підлягають стягненню з відповідачів відповідно до вимог ст.88ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309,316 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Рішення Попаснянского районного суду Луганської області від 15.09.2016року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50008529 та додатковим кредитним договором №50008529 в розмірі 247 510,79грн.(двісті сорок сім тисяч пятсот десять грн.), інфляційні втрати в розмірі 13 541,73грн.(тринадцять тисяч пятсот сорок одна грн.). У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» з кожного: судовий збір в суді першої інстанції по 2002,90грн., судовий збір за подання апеляційної скарги по 2203,30грн.

Рішення набирає законної сили негайно та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді