АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/4527/14-ц Головуючий І інстанції:Штих Т.В.
Провадження № 22-ц-/790/427/16 Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року по справі за поданням старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року старший державний виконавець Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання нею зобовязань за рішенням суду без вилучення паспорту.

В обґрунтування доводів подання посилалася на те, що на примусовому виконанні у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського правління юстиції перебуває зведене виконавче провадження з виконання двох виконавчих листів № 638/4527/14-ц, виданих 29 січня 2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 17.02.2014 року в розмірі 138 513,85 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 385,14 грн.

По виконавчим провадженням 19 лютого 2015 року винесені постанови про відкриття виконавчого провадження та боржнику було надано строк для самостійного виконання рішення в термін до 25.02.2015 року, копії постанов надіслані боржнику для виконання за вихідними № № 2258, 2259 курєрською доставкою, згідно поштової квитанції № 7082 від 20.02.2015 року.

19 лютого 2015 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення.

Згідно витягу № 46403528 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 20 лютого 2015 року зареєстровано обтяження рухомого майна, яке належить боржнику.

Відповідно до витягу № 33945983 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, 20.02.2015 року зареєстровано обтяження нерухомого майна, яке належить боржнику.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо належного боржнику нерухомого майна відсутні.

Згідно відповідей № НОМЕР_1, № від 20.02.2015 року ДПС України, відкриті рахунки в банківських установах у боржника відсутні, інформація стосовно джерел отримання доходу боржником відсутня.

Відповідно до відповідей № НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 19.02.2015 року ПФ України, інформація щодо отримання пенсії боржником та місця роботи боржника відсутня.

26 лютого 2015 року винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до інформаційної довідки № 90833908 з Реєстру прав власності на нерухомемайно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 24.03.2015 року, відомості про право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно у зазначених реєстрах відсутні.

03 червня 2015 року державним виконавцем здійснений вихід за адресою боржника, яка зазначена у виконавчому документі, а саме: м. Харків, пр-т. ПеремогиАДРЕСА_1, та встановлено, що боржник за зазначеною адресою не мешкає, майно, яке належить боржнику відсутнє. Матері боржника ОСОБА_4 передана державним виконавцем повістка про виклик ОСОБА_1 на прийом до державного виконавця 04.06.2015 року з 16.00 до 18.00 години. Зі слів ОСОБА_4, ОСОБА_1 в межах України станом на 03.06.2015 року не перебувала, а знаходилась за кордоном та повинна була прибути до м. Харкова 18 або 19 червня 2015 року, про зазначене складений відповідний акт державного виконавця.

Проте, ОСОБА_1 до державного виконавця взагалі не зявилася.

Згідно заяви від 04.06.2015 року, стягувач повідомила, що ОСОБА_1 фактично мешкає за адресою: м. Харків, вул. Олексіївська, б. 15.

24 червня 2015 року державним виконавцем здійснений вихід за адресою м. Харків, вул. Олексіївська, буд. 15, в результаті перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, 9 оскільки зі слів охоронця вищезазначеного будинку, ОСОБА_1 за даною адресою мешкає, але на час виходу державного виконавця була відсутня вдома. Охоронцю, який відмовився назвати своє прізвище імя та по батькові, залишена повістка державного виконавця, згідно якої ОСОБА_1 викликалася на прийом до державного виконавця 30.06.2015 року з 9.00 до 11.00 години, 02 липня 2015 року з 16.00 до 18.00 години. Про зазначене, складений відповідний акт державного виконавця.

У призначений день та час, ОСОБА_1 до державного виконавця не зявилася, підтвердження про сплату заборгованості згідно рішення суду державному виконавцю не надала. Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення, посилаючись на вимоги ст. 377-1 ЦПК України, державний виконавець просив задовольнити подання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року подання старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухвали та постановлення нової, якою відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права без повного і обєктивного дослідження матеріалів справи, за її відсутності.

ОСОБА_1, будучи особою, що подала апеляційну скаргу на ухвалу суду ще 12 листопада 2015 року (а.с.38), розглядом справи не цікавиться, на виклики в судові засідання не зявляється, повістки, що направляються судом на адресу, зазначену самою ОСОБА_1 (а.с.38, 49, 56), не отримує, повертаються за закінченням терміну зберігання, телеграма не вручена, квартира зачинена, по повідомленню за телеграмою не зявляється.

Неявка осіб, які беруть участі у розгляді справи, є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та їхніх процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду справи в апеляційній інстанції.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, оскільки через її неявку колегія суддів неодноразово відкладала розгляд справи, і тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за її відсутності.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися в судове засідання та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного:

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із доведеності обставин на які посилався державний виконавець щодо обмеження боржниці у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

За статтею 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розвязання спорів у цій сфері встановлений Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХП «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (далі Закону № 3857-ХП).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV).

Правильне застосування судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з цього питання є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Розглядаючи подання, суд першої інстанції повно та всебічно зясував та встановив дійсні обставини щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Наявні матеріали справи свідчать, що на виконанні ВДВС Дзержинського ХМУЮ знаходиться зведене виконавче провадження з виконання двох виконавчих листів № 638/4527/14-ц, виданих 29 січня 2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 17.02.2014 року в розмірі 138 513,85 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 385,14 грн.

Держаним виконавцем уживалися заходи щодо встановлення майна боржниці, на яке може бути звернуто стягнення.

Так, було встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належать легковий автомобіль PORSCHE CAYENNE TURBO, КУЗОВ: легковий універсал В, синього кольору 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_3.

Право власності боржниці на обєкти іншого рухомого та нерухомого майна не зареєстровано, грошові кошти на рахунку в банківських установах відсутні.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог діючого цивільно-процесуального законодавства старшим державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 надано належні докази на підтвердження щодо вчинення всіх необхідних дій для забезпечення виконання рішення суду.

Крім того, ОСОБА_1 відомо, що в провадженні Дзержинського відділу державної виконавчої служби перебуває зведене провадження, по якому вона є боржником, що підтверджується матеріалами справи.

03 червня 2015 року державним виконавцем здійснений вихід за адресою боржника та встановлено, що боржник за зазначеною адресою не мешкає, майно, яке належить боржнику відсутнє, про що складено акт (а.с.22 т.с. 2).

Згідно заяви від 04.06.2015 року, стягувач повідомила, що ОСОБА_1 фактично мешкає за адресою: м. Харків, вул. Олексіївська, б. 15.

24 червня 2015 року державним виконавцем здійснений вихід за адресою м. Харків, вул. Олексіївська, буд. 15, в результаті перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим (а.с. 22).

Про наявність заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2014 року про стягнення з неї заборгованості за договором позики ОСОБА_1 відомо.

Так, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України було відмовлено.

Ухвалою судової колегії судової палати судової палати Апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року вказану ухвалу залишено без змін (а.с.24-25).

Державним виконавцем неодноразово направлялися повістки про необхідність явки боржника до виконавчої служби, крім того повідомлення залишалися за місцем реєстрації та фактичного проживання, особисто передавалися матері боржника ОСОБА_4.

Разом з тим, боржник у виконавчому провадженні жодного разу не зявилася до виконавчої служби, не прийняла мір до виконання рішення, ухиляється від виконання зобовязань.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, тому вказана обставина відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, ст.ст. 313, п.1 ч.1 ст.312, ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -