Справа №487/6136/15-ц 03.11.2016 03.11.2016 03.11.2016
Провадження №22-ц/784/2438/16
Категорія 27 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О., Коломієць В.В,.

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2016 року, ухваленого за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)

до

ОСОБА_5

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 11 квітня 2013 року ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20 000 грн. зі сплатою 26,4 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач порушує кредитні зобовязання та має станом на 14 липня 2015 року 36 465 грн. 94 коп. заборгованості, яка складається з: 20 000 грн. заборгованості за кредитом; 13 019 грн. 94 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 233 грн. 34 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1712 грн. 66 коп. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2016 р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 36 465 грн. 94 коп. заборгованості за кредитним договором. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на відсутність доказів, які б підтверджували укладення договору кредиту та отримання кредитної картки, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на підставі наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладання кредитного договору з відповідачем та отримання ним кредитних коштів.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна на підставі наступного.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2013 р. ОСОБА_5 подана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Звертаючись з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що ця заява свідчить про укладення з відповідачем договору, на підставі якого останньому було видано кредитні кошти, але зобовязання щодо їх повернення були порушені.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не визнавав укладення кредитного договору.

У звязку з такими обставинами справи суду необхідно було визначити, чи було укладено кредитний договір, чи досягнуто сторонами домовленості щодо основних умов, момент вчинення правочину (кредитного договору) та умови, за яких такий правочин може вважатися вчиненим.

Зокрема, як розяснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Вимоги законодавства, що стосуються чинності кредитних договорів, встановлені як ЦК України (статті 10481052, 1054), так і Законом України від 12 липня 2001 р. № 2499-VI «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Так, для визначення, чи укладено кредитний договір необхідно встановлювати такі обставини: досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Крім того, кредитний договір має укладатись обовязково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що повязані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови), які надані позивачем (а.с.11-34) та діяли на час виникнення спірних правовідносин і з якими відповідно до поданої анкети-заяви ознайомлений та був згоден ОСОБА_5, визначено, що порядок здійснення платіжних операцій з використанням картки, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, нормами міжнародних платіжних систем Visa International, MasterCard International, даним договором, Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку (п. 2.1.1.2.7).

Істотні умови обслуговування по кредитній карті позначаються в довідці про умови кредитування, що є невід'ємною частиною при оформленні кредитної картки та регулює тривалість пільгового періоду, розмір обовязкового щомісячного платежу і тарифів по кредитній картці (п. 2.1.1 Умов).

Згідно п. 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг Банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта і заяві, підписанням якої клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата одержання картки, зазначена у заяві.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 оспорював укладення з позивачем 11 квітня 2013 р. кредитного договору та отримання кредитної картки .

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи Тарифів банку, Пам'ятки клієнта, Довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем , які разом з анкетою-заявою є невід'ємними частинами кредитного договору та визначають його умови, обставини щодо отримання кредитних коштів, порядку погашення кредиту - строку, розміру та складових щомісячного зобов'язання ОСОБА_5 не можна вважати встановленими.

Надані позивачем в засідання судової колегії, договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки та додаткова угода до нього від 25 серпня 2011 року, не можна вважати доказами укладання кредитного договору від 11 квітня 2013 року та отримання кредитної картки, оскільки з наданого позивачем договору вбачається, що строк дії картки за вказаним договором становить один рік ( п.п.1.1), тобто на час встановлення Банком кредитного ліміту , строк дії зазначеної картки сплинув.

Доказів, які б свідчили про продовження строку дії картки, отримання відповідачем нової картки матеріали справи не містять.

Інші докази надані позивачем, як то службова записка щодо узгодження випуску картки та встановлення кредитного ліміту від 16 квітня 2013 року, не є безперечним доказом отримання відповідачем кредитної картки, а надані позивачем свідоцтва клієнта КБ «ПриватБанк» про недозволенне використання карткового рахунку взагалі стосуються інших договорів.

За такого, враховуючи положення п.2.1.1.2.1 Умов не можна вважати, що кредитний договір було укладено, а тому підстав для стягнення з ОСОБА_5 нарахованої позивачем заборгованості за Договором у звязку з неналежним виконанням саме договірних зобовязань немає.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не взяв до уваги наведені положення закону та обставини справи і дійшов помилкового висновку про задоволення позову, а тому в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду необхідно скасувати, ухваливши нове про відмову у позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача підлягає стягненню 401 грн. 50 коп. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 401 грн. 50 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О.Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_6