Провадження № 2/161/880/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Сіньчук Л.О., за участі представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим.

Вказував на те, що 11 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № VО21GLвідповідно до якого банком було надано кредит в розмірі 56 090,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 51 000,00 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 5090,00 доларів США на оплату страхових платежів під 10,80 % річних на термін до 11 лютого 2018 року.

З метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором 11 лютого 2008 року між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № VО21GL/1, за умовами якого вона відповідає перед кредитором за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором. В цей же день такі ж договори поруки були укладені між банком та поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Крім того позивач зазначав, що 2 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № VО21GL-1/1 до кредитного договору № VО21GL від 11.02.2008 р., якою встановлено новий збільшений розмір процентної ставки 14,04 % річних за користування кредитом з дати звільнення позичальника з роботи. Своєї згоди на укладення вказаної додаткової угоди вона та поручителі не надавали.

21 травня 2015 року їй стало відомо, що банк звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості в розмірі 51 194,84 долари США за кредитним договором.

Посилаючись на те, що внаслідок укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» і позичальником додаткової угоди без його згоди та поручителів, якою внесено зміни до кредитного договору, зокрема встановлено нову збільшену процентну ставку, що застосовується при звільненні позичальника з роботи, збільшився обсяг його відповідальності, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України позивач просила визнати поруку такою, що припинена.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Просив суд, позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № VО21GLвідповідно до якого банком було надано кредит в розмірі 56 090,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 51 000,00 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 5090,00 доларів США на оплату страхових платежів під 10,80 % річних на термін до 11 лютого 2018 року (а.с. 8 -10).

Відповідно до пункту 6.2.1 пункту 6.2; кредитного договору банк вправі змінити процентну ставку за користування кредитом і/або нарахувати додаткову комісію у випадку припинення трудового договору, укладеного між позичальником і банком (за винятком припинення трудового договору у зв'язку з виходом на пенсію; у зв'язку з переведенням на інше підприємство (за узгодженням з банком); у зв'язку зі смертю позичальника).

За змістом пункту 6.9 кредитного договору процентна ставка за даним договором підвищується до рівня, рівного розміру стандартної процентної ставки, що діє на день настання якої-небудь із умов, передбачений п. 6.2 даного договору.

З метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором 11 лютого 2008 року між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № VО21GL/1, за умовами якого вона відповідає перед кредитором за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором. В цей же день такі ж договори поруки були укладені між банком та поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 12, 13, 14).

Відповідно до п. 13 договору поруки зміни і доповнення до цього договору вноситься тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Також встановлено, що 2 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № VО21GL-1/1 до кредитного договору № VО21GL від 11.02.2008 р., за умовами якої п. 6.9 договору викладено в новій редакції: «Сторони узгодили, що при настанні однієї із умов, передбаченої п. 6.2 цього Договору, розмір відсоткової ставки за користування кредитом становить розмір, що встановлений на дату звільнення позичальника наказом по банку/рішенням кредитного комітету банку для здійснення операцій споживчого кредитування фізичних осіб (а.с.11).

Розмір відсоткової ставки за користування кредитом 14,04 % річних, зазначений в цьому пункті Договору, є чинним з дня складання (формування) позичальником в системі електронного документообігу банку обхідного листа про звільнення з роботи. Обхідний лист позичальника про звільнення з роботи з урахуванням умов цього пункту Договору містить в собі інформацію про розмір Щомісячного платежу за кредитом, та розмір, узгодженого згідно цього пункту Договору, розміру відсоткової ставки за користування кредитом та є письмовим повідомленням позичальника про зміну розміру відсоткової ставки та розміру щомісячного платежу. Додатково про зміну розміру відсоткової ставки за користування кредитом банк за своїм вибором може здійснити шляхом направлення позичальнику SМS-повідомлення або повідомлення в системі Приват 24, або лист на електронну пошту.»(а.с. 11).

Зазначена додаткова угода укладена між банком та позичальником за відсутності згоди поручителя.

Аналіз змісту вказаної додаткової угоди, укладеної між банком - кредитодавцем і боржником, свідчить про збільшення процентної ставки за користування кредитом до 14,04 % річних у разі настання певних обставин, зокрема - звільнення позичальника з роботи.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставною для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховується проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 559 ЦК України дають підстави для висновку про те, що встановлення додатковою угодою до кредитного договору нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Отже, установивши у даній справі, що кредитним договором, з умовами якого погодився поручитель, були передбачені порядок та підстави збільшення процентної ставки за користування кредитом, а додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретної (збільшеної) процентної ставки, що застосовується у випадку звільнення позичальника з роботи в установі банку кредитодавця, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визнати поруку за договором поруки №VO21GL/1 від 11 лютого 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 припиненою.

Керуючись ст.209 ч. 3 ЦПК України, суд ~

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим задовольнити.

Визнати поруку за договором поруки №VO21GL/1 від 11 лютого 2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1, припиненою.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.02.2016 року.

Суддя: А.О. Подзіров