Справа № 168/559/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О.Й.
Провадження № 22-ц/773/1594/16 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів - Подолюка В. А., Киці С. І.,

секретар с/з - Вергун Т. С.,

з участю:

представника позивача - Пугача С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» до ОСОБА_3 про встановлення недійсності нікчемного договору за апеляційною скаргою позивача уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» на заочне рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати недійсним нікчемний договір банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42767, укладеного 16 січня 2014 року між ПАТ КБ «Даніель» і ОСОБА_3, останній розмістив в банку вклад в сумі 190 300 грн., починаючи з 16 січня 2014 року і по 15 лютого 2014 року. Постановою правління Національного банку України від 16.01.2014 року № 14 ПАТ «Комерційний банк «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних. Фонд своїм рішенням № 1 від 16.01.2014 року розпочав процедуру здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Даніель» і пунктом 3 цього рішення призначив уповноважену особу. Дирекцією Фонду прийнято рішення № 29 від 16.01.2014 р. про початок здійснення процедури ліквідації банку з 17.30 год. 16 січня 2014 р. по 15.04.2014 р., у подальшому строки ліквідації банку продовжувались. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним нікчемний договір банківського вкладу.

Заочним рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача Пугач С. В. апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, 03.11.2016 року подав до апеляційного суду заяву, в якій визнав позовні вимоги і просив справу розглядати у його відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 16.01.2014 року питання про зупинення чи обмеження правоздатності та дієздатності банку як суб'єкта національної банківської системи жодним чином не порушувалося, посадові особи та працівники ПАТ «КБ «Даніель» мали правоздатність та дієздатність вчиняти правочини. Договір, встановити нікчемність якого просить позивач, укладено 16.01.2014 року, а процедуру виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації розпочато з 17.01.2014 року, уповноважена особа Фонду приступила до виконання обов'язків з 17.01.2014 р., а тому суд прийшов до висновку, що передбачених законом підстав для визнання оспорюваного договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» недійсним не встановлено.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і відповідають встановленим обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

16 січня 2014 року між відповідачем та ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника голови правління ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42767, згідно з умовами якого банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти (вклад) в сумі 190 300 грн. Вклад внесено на період з 16 січня 2014 року по 15 лютого 2014 року (а.с.21-22).

Постановою правління Національного банку України № 14 від 16 січня 2014 року ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних банків (а.с.9-10).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1 від 16.01.2014 року «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» розпочато процедуру виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації, яку запроваджено з 17.01.2014 року (а.с.7,8). Цим же рішенням (п.5) надано вказівку забезпечити розміщення інформації про запровадження тимчасової адміністрації в мережі Інтернет на сторінці Фонду (не пізніше 20 січня 2014 року) та у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» (не пізніше 27 січня 2014 року). Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію призначено ОСОБА_5, який приступає до виконання обов'язків 17.01.2014 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (у редакції Закону, що діяла в 2014 році - «на наступний робочий день»).

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частин 1 і 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у редакції Закону, що діяла в 2014 році - «призначення уповноваженої особи Фонду») призупиняються усі повноваження органів управління банку та органів контролю. Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у редакції Закону, що діяла в 2014 році - «призначення уповноваженої особи Фонду»), є нікчемними.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на дату укладення договору) нікчемним є договір, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Згідно з ч. 3 вказаної статті правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (частину третю статті 38 доповнено пунктом 9 згідно із Законом № 629-VIII від 16.07.2015) .

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку.

Виходячи з того, що Фонд своїм рішенням № 1 від 16.01.2014 року розпочав процедуру здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Даніель» з 17.01.2014 року та призначив уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка приступила до виконання обов'язків 17.01.2014 року, банк не мав права саме з 17.01.2014 року укладати будь-які правочини.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір укладено сторонами після закінчення операційного часу матеріали справи не містять.

За викладених обставин колегія суддів приходить до висновку, що станом на час укладення з відповідачем договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42767 від 16.01.2014 року заступник голови правління ПАТ «Комерційний банк «Даніель» ОСОБА_4 мала повноваження на його укладення.

Відповідно до ч. 2-3 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

В даному випадку не встановлено наявність будь-якого спору.

За таких обставин позовні вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Даніель» про визнання недійсним нікчемного правочину - договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42767, укладеного 16.01.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» в особі заступника голови правління ОСОБА_4 та ОСОБА_3, до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін та застосував норми цивільного права, які регулюють ці правовідносини та вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» відхилити.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: