1Справа № 335/8790/15-ц 2/335/193/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

при секретарі Школяр К.П.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернулось публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 21 травня 2007 року між ОСОБА_1 (далі - відповідач-1) та товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - позивач) був укладений кредитний договір № 1847-057МК (Долар США), згідно з умовами якого, ОСОБА_1 отримано кредитні ресурси у розмірі 5 000 доларів США.

При укладенні кредитного договору ОСОБА_1 прийняла на себе зобов'язання повернути кредит до 20 листопада 2008 року та сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом, згідно процентної ставки 22 відсотків річних за період з дня видачі до строку фактичного повернення кредиту. Однак ОСОБА_1 не виконала належним чином договірні зобов'язання щодо погашення заборгованості та повернення кредитних ресурсів в обумовлені сторонами та визначені договором, строки, що є порушенням зобов'язання.

Позивач зазначає, що пунктом 6.1 кредитного договору встановлена відповідальність позичальника щодо прострочення виконання договірних зобов'язань, відповідно до якого, «за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення».

Оскільки відповідач-1 допускав неодноразове порушення графіку зниження розміру кредитного ліміту, і в добровільному порядку не усунув вказане порушення, банк був змушений звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення коштів, отриманих за кредитним договором. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2009 року у справі № 2-460/2009 стягнуто заборгованість за кредитним договором та розірвано кредитний договір№ 1847-057МК. В 2013 році на виконання цього рішення суду, відповідачами було проведено часткове погашення заборгованості, проте не сплачено заборгованість в повному обсязі.

Крім того, за вказаним кредитним договором виникла заборгованість за період з 12 вересня 2008 року по 17 лютого 2010 року (дата набрання законної сили рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2009 року.

Позивач зазначає, що станом на 28 серпня 2015 року заборгованість відповідачів перед банком згідно розрахунку становить: 339 961,58 гривень яка складається з: простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 24 058,05 гривень, пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам у розмірі 315 903,53 гривень.

Крім того, 21 травня 2007 року, в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 (далі - відповідач-2) був укладений договір поруки № 1847-057Р1, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Також 21 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 (далі - відповідач-3) та ОСОБА_4 (далі - відповідач-4) укладені договори аналогічної форми та змісту.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги що відповідачами були порушені договірні зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості зі сплати нарахованих процентів та штрафних санкцій, позивач просить стягнути вказані суми заборгованості, при цьому, зменшивши суму пені до розміру суми простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 24 058,05 гривень. З вказаних підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2016 року закрито провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором та договорами поруки, у зв'язку з його смертю.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки. 13 січня 2016 року через канцелярію суду представником позивача надано заяву про розгляд справи без участі представника позивача. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача.

У судовому засіданні відповідач-1 ОСОБА_1, яка водночас, є представником відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. Також просила суд при прийнятті рішення врахувати важке фінансове становище сім'ї, в підтвердження чого надала суду акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Суд, заслухавши ОСОБА_1, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.

21 травня 2007 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» укладений кредитний договір № 1847-057МК (Долар США), згідно з яким, ОСОБА_1 отримано кредитні ресурси у розмірі 5 000 доларів США (арк. справи 11 - 13).

Відповідно до умов вказаного кредитного договору, ОСОБА_1 прийняла на себе зобов'язання повернути кредит до 20 листопада 2008 року та сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом, згідно процентної ставки 22 відсотків річних за період з дня видачі до строку фактичного повернення кредиту.

Пунктом 6.1 кредитного договору встановлена відповідальність позичальника щодо прострочення виконання договірних зобов'язань, відповідно до якого, «за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення».

21 травня 2007 року, в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 1847-057Р1, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Також 21 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладені договори аналогічної форми та змісту (арк. справи 14, 15, 16).

Як вже було зазначено судом вище, провадження у справі відносно ОСОБА_8 закрито у зв'язку з його смертю.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2009 року у справі №2-460/2009р. задоволено позовні вимоги ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ «ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про розірвання кредитної угоди, стягнення сум боргу по кредитній угоді, внаслідок чого розірвано дію кредитної угоди № 1847-057МК від 21 травня 2007 року, укладеної між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ «ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, стягнуто з відповідачів на користь позивача суму боргу у загальному розмірі 40 757,33 гривень, стягнуто витрати по сплаті судового збору у розмірі 407,57 гривень та витрати ІТЗ у розмірі 30 гривень (арк. справи 76).

Заочне рішення від 3 квітня 2009 року у справі №2-460/2009р. набрало законної сили 17 лютого 2010 року.

14 вересня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя був виданий виконавчий лист про стягнення з відповідачів на користь позивача зазначених вище сум (арк. справи 75).

Як вбачається з розпорядження начальника Орджонікідзевського ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 19 березня 2015 року та платіжного доручення № 1690 від 21 березня 2015 року на суму 41 194,90 гривень, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2009 року у справі №2-460/2009р. виконано, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримало вказані грошові кошти (арк. справи 73, 74).

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

Позивач у своєму позові не посилається на положення статті 625 Цивільного Кодексу України та не просить стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Натомість, позивач просить стягнути з відповідачів прострочену заборгованість, пеню за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам за вказаним договором.

Оскільки, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 17 лютого 2010 року, розірвано дію кредитної угоди № 1847-057МК від 21 травня 2007 року, укладеної між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ «ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, та вказане рішення на момент розгляду даної справи є виконаним, у позивача відсутні на теперішній час підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим цим договором правових наслідків його неналежного виконання.

Що стосується позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 які є поручителями за зобов'язаннями ОСОБА_1 за вищевказаними договорами поруки, то суд вважає ці вимоги такими, що задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як передбачено статтею 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як передбачено частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2015 р. № 5, при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В договорах поруки, укладених із поручителями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк поруки не встановлено. У пункті 6.2 договорів поруки зазначено лише момент закінчення дії договору до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, який не може розглядатися як установлення строку дії поруки з огляду на зазначені вище вимоги статті 252 Цивільного кодексу України.

В цей же час, у кредитній угоді № 1847-057МК від 21 травня 2007 року було встановлено строк виконання основного зобов'язання - 20 листопада 2008 року (п. 3,2 Кредитної договору).

Таким чином, в даному випадку до відносин поруки підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачем протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не були пред'явленні вимоги до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того, як вже було встановлено судом вище, дія кредитного договору вже припинена за рішенням суду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до поручителів.

Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові у повному обсязі, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 88 ЦПК України не вирішується.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 61, 88, 208, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 13 січня 2016 року. Повний текст рішення буде виготовлено протягом п'яти днів.

Суддя: І.П. Соболєва