Справа № 399/854/16-ц
Провадження 2/399/367/16
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2016 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Онуфріївка в приміщенні суду цивільну справу за позовом Онуфріївської районної державної адміністрації Кіровоградської області до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,

встановив:

Онуфріївська районна державна адміністрація Кіровоградської області звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила відібрати дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без позбавлення батьківських прав його матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до моменту вирішення питання нею щодо ізоляції, недопущення фізичної присутності в їх помешканні гр. ОСОБА_4

Позов мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 проживає з малолітнім сином ОСОБА_3 в с. Попівка Онуфріївського району Кіровоградської області. 17.10.2016 року від органу опіки та піклування Попівської сільської ради надійшло повідомлення про вчинення відносно відповідача її співмешканцем ОСОБА_4 хуліганських дій, свідком яких була малолітня дитина ОСОБА_3. Після цього комісією в складі представників сільської ради, сільського голови, начальника служби у справах дітей, спеціаліста районного центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді, дільничого інспектора поліції, адміністрації виховного закладу, який відвідує хлопчик було здійснено виїзд по місцю проживання відповідача. Під час візиту було встановлено, що в будинку розбито 2 шибки, в помешканні безлад та гармидар, у шафі зірвані двері, порушення санітарно-гігієнічних норм проживання, місце для відпочинку і навчання дитини в неналежному стані і не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, але дитина забезпечене необхідними речами та одягом. Після рейду-інспектування сім»ї відповідача, комісією складено акт перевірки та підтверджені факти щодо критичної морально-психологічної ситуації в родині. Встановлено, що співмешканець відповідача гр. ОСОБА_4 неодноразово вчиняв хуліганські дії в родині і постійно свідком була малолітня дитина. Представники відповідних служб неодноразово попереджали ОСОБА_2 про загрозу, яка існує по відношенні до неї та дитини, але відповідної реакції щодо радикального вирішення питання про створення безпечної обстановки в родині з боку відповідача не було, у зв»язку з чим ОСОБА_3 В»ячеславовича було тимчасово відібрано без позбавлення батьківських прав та влаштовано до дитячого будинку.

Представник позивача в судове засідання не з»явилась, подавши листа в якому позов підтримала та просила задовольнити, а справу розглянути без її участі у зв»язку з виробничою необхідністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, також подавши заяву про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи до суду не з»явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч.3 ст.4 СК України.

Положеннями ч. 1 ст. 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Зі змісту даної норми закону, підставою для відібрання дитини від батьків є: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія, експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва, інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

В рішенні Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» зазначено, якщо рішення про відібрання дітей мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Також може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Зокрема, потрібно з'ясувати чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного чи психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід також не можна виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних заходів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

В судовому засіданні жодна з вище перелічених підстав, яка б надала право суду відібрати малолітню дитину від відповідача не знайшла свого підтвердження належними доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 В»ячеславович, 27 квітня 2010 року є сином відповідача ОСОБА_2, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с. 3/.

Згідно довідки про склад сім»ї відповідача вона проживає разом з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с 5/.

Згідно довідки-характеристики ОСОБА_2 за місцем проживання остання авторитетом не користується, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, часто змінює співмешканців /а.с 8/.

Актом від 17.10.2016 року було зафіксовано факт вилучення малолітнього ОСОБА_3 В»ячеславовича в матері /а.с. 10/.

Згідно довідки Попівської сільської ради за вих. № 233 від 3 листопада 2016 року гр.. ОСОБА_4 з 17 жовтня 2016 року в домоволодіння відповідача не проживає /а.с. 24/.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Відповідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що в справі немає переконливих доказів того, що відібрання дитини у відповідача буде сприяти її інтересам.

Враховуючи вище викладене та те, що на день розгляду справи перестала існувати обставина, яка була підставою звернення Онуфріївської РДА до суду з позовом, суд вважає, що позовні вимоги про відібрання дитини є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову Онуфріївської районної державної адміністрації Кіровоградської області до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М. Лях