Провадження № 22-ц/779/2201/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 15 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

06 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 4616 грн.

Позивач свої вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_3 отримала від неї в якості авансу за продаж будинку по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську кошти в сумі 200 доларів США, про що написала розписку.

Не зважаючи на те, що угода не була укладена, відповідач відмовляється у добровільному порядку повернути кошти отримані як аванс, тому позивач просила стягнути зазначену суму з ОСОБА_3 у судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 кошти у сумі 4 616,00 грн.

Вирішено питання судових витрат.

На дане рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вказала, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що між нею та позивачем виникли правовідносини по договору авансу що регулюються ч.2 ст. 579 ЦК України, та невірно застосував положення вказаної норми права при вирішенні спору.

Апелянт зазначила, що жодних правовідносин між нею та ОСОБА_2 щодо передачі останній завдатку чи авансу ніколи не виникало, так як вона не мала наміру продавати будь яке майно у м. Івано-Франківську, а позивач ОСОБА_2 не мала наміру придбати у неї будь яке майно. Між ними виникли відносини пов»язані виключно із здійсненням ними господарської діяльності, які і припинились у зв»язку з їх повним виконанням.

Судом не надано відповідної оцінки розписці від 12 червня 2015 року, що була написана власноручно ОСОБА_3, із змісту якої не вбачається що вона отримала від ОСОБА_2 200 дол. США в якості авансу чи завдатку.

Суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_5, який зазначив, що отримані нею від ОСОБА_2 кошти в сумі 200 дол. США є виключно оплатою за надання нею ріелторських послуг.

Апелянт просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 12 червня 2015 року ОСОБА_3 отримала 200 доларів США від ОСОБА_2 за (будинок вул. Коновальця (ОСОБА_8), що в майбутньому мають продати (а.с.14).

ОСОБА_2 06 листопада 2015 року пред»явила позов до ОСОБА_3 про стягнення з неї коштів в сумі 200 доларів США, отриманих останньою в якості авансу за продаж будинку по вул. Коновальця, оскільки така угода не відбулася.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 фактично отримала авансовий платіж

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Із змісту розписки ОСОБА_3 вбачається, що вона отримала 200 доларів США за будинок по вул. Коновальця, що в майбутньому мають продати.

Отже договір купівлі-продажу зазначеного будинку станом на час написання розписки укладено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладено не було, передана ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_3 грошова сума в розмірі 200 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Посилання апелянта на те, що між нею та позивачем не існувало жодних правовідносин щодо купівлі-продажу будинку та відповідно отримання авансу за продаж будинку, а натомість між ними виникли відносини пов»язані виключно із здійсненням ними господарської діяльності, які і припинились у зв»язку з їх повним виконанням не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, апелянт ОСОБА_9 посилається на те, що вона здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець за КВЕД № 68.31 (Агентства нерухомості) та на початку 2015 року надавала посередницькі послуги подружжю Бернацьких з приводу продажу належного їм нерухомого майна будинку в районі вулиці Коновальця в м. Івано-Франківську, у тому числі пошуку покупців.

Разом з тим, на підтвердження зазначених обставин позивач не представила належних доказів укладення договору щодо надання таких послуг сім»ї Бернацьких.

Крім того, апелянтом не представлено жодних доказів існування між нею та позивачем ОСОБА_2 домовленості щодо надання ОСОБА_10 та ОСОБА_8 послуг з пошуку для купівлі нерухомого майна та відповідно отримання винагороди за надання зазначених послуг.

Так, згідно змісту власноручно написаної ОСОБА_3 розписки вбачається, що вона отримала 200 доларів США від ОСОБА_2 за (будинок вул. Коновальця (ОСОБА_8), що в майбутньому мають продати, а не за надання посередницьких послуг з приводу купівлі-продажу нерухомого майна - будинку по вулиці Коновальця в м. Івано-Франківську.

Посилання апелянта на нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_10 щодо обставин пошуку об»єкта нерухомості та укладення договору купівлі-продажу будинку не заслуговують на увагу, оскільки дана заява не містить даних щодо отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 коштів у сумі 200 доларів США.

Із представленої копії розписки від 12.06.2015 року (а.с. 31) вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_10 500 доларів США за частину угоди, а не за надання ріелторських послуг ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Крім того, звернення ОСОБА_2 26.06.2015 року із заявою про вчинення ОСОБА_3 злочину неповернення коштів отриманих нею за розпискою від 12.06.2015 року не дають підстав для висновку що такі кошти відповідач отримала за надання ріелторських послуг та не підлягають поверненню.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що передані згідно розписки від 12.06.2015 року ОСОБА_2 - відповідачу ОСОБА_3 кошти у сумі 200 доларів США, судом першої інстанції правильно визнані авансом, та такими що підлягають стягненню на користь позивача у розмірі 4 616,00 грн., тобто сумі еквівалентній 200 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на час пред»явлення позову.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_11