Справа № 477/472/16-ц
Провадження № 2/477/429/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Саукової А.А.,

при секретарі Варламовій Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання права власності -

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0520 га, що розташована на території ОСОБА_3 селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, призначеної для ведення особистого підсобного господарства.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідно до рішення ОСОБА_3 селищної ради народних депутатів від 24 грудня 1998 року йому видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 14 липня 1999 року серії ІІ-МК №007908, про що зроблений запис в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №13, на земельну ділянку площею 0,0520 га, яка розташована на території ОСОБА_3 селищної ради Жовтневого району Миколаївської області. Однак оригінал державного акту було втрачено, а залишилася лише його ксерокопія. Враховуючи, що отримати дублікат вказаного правовстановлюючого документу на теперішній час неможливо, крім того, в ньому помилково зазначено по-батькові позивача, а саме: замість Миколайович записано Михайлович, позивач звернувся із вказаним позовом до суду та просить його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що позивач намагався відновити державний акт на землю, з оголошенням до газети про його втрату не звертався, з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу до суду не звертався, оскільки відсутній оригінал державного акту на землю.

Відповідач ОСОБА_3 селищна рада Жовтневого району Миколаївської області свого представника в судове засідання не направив, в надісланій заяві просив розглянути справу за відсутності представника, позов визнав.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано копію державного акту на право приватної власності на землю, лист ОСОБА_3 селищної ради від 11.11.2015 року, копії паспорту, ідентифікаційного коду та дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок з відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до наданої копії державного акту на право приватної власності на землю, який був виданий 14 липня 1999 року на підставі рішення 3 сесії 21 скликання ОСОБА_3 селищної ради народних депутатів від 24.12.1998 року №4 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №13, земельна ділянка площею 0,0520 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території ОСОБА_3 селищної Жовтневого району Миколаївської області, належить ОСОБА_4, який мешкає в с.Воскресенськ по вул.Шевченко, 109 (а.с.4).

Як вбачається з листа ОСОБА_3 селищної ради від 11.11.2015 року №1392/04-09, позивач ОСОБА_4 звертався до ОСОБА_3 селищної ради Жовтневого району Миколаївської області з питання підтвердження записів, зроблених від руки, в державному акті, однак, відомостей щодо звернення з питанням про виправлення по-батькові позивача у державному акті або отримання його дублікату, позивачем не надано. Згідно зазначеного листа ОСОБА_3 селищної ради від 11.11.2015 року №1392/04-09 неможливо підтвердити записи, внесені від руки, до державного акту, виданого 14 липня 1999 року, в зв'язку із тим, що землевпорядник, який виготовляв вказаний державний акт, в селищній раді не працює та змінена печатка селищної ради (а.с.9).

Зі змісту дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.11.2015 року, ОСОБА_2, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав у спадщину житловий будинок №109 по вул.Шевченка в с.Воскресенське Жовтневого району Миколаївської області (а.с.6,8).

Згідно копії паспорту серії ЕО 488890, виданого Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07 квітня 1980 року, безоплатно отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0520 для ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення 3 сесії 21 скликання ОСОБА_3 селищної ради народних депутатів від 24.12.1998 року (а.с.10-12).

Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

У відповідності до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Однак, за записом у паспорті (а.с.11) неможливо однозначно прийти до висновку, що державний акт на право приватної власності на землю, копія якого є в матеріалах справи (а.с.4), дійсно видавався позивачу.

Так, згідно запису в державному акті на право приватної власності на землю в графі Державний акт видано Ф.І.Б., зазначений ОСОБА_4, який мешкає за адресою: с.Воскресенськ, вул.Шевченко, 109.

Зазначене не співпадає з даними паспорту, зокрема, по-батькові позивача та його зареєстроване місце проживання, а саме: з 1980 року зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1, що не відповідає запису в державному акті на право приватної власності на землю, виданого 14 липня 1999 року.

Позиція представника позивача, що запис у паспорті (а.с.4) та копія дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок (а.с.6) свідчать про видачу державного акту на право приватної власності на землю саме позивачу, на думку суду, не є беззаперечним доказом, що може підтвердити право власності позивача та факт видачі йому державного акту на право приватної власності на землю, яка передана для ведення особистого підсобного господарства, оскільки підстави видачі такого акту (наприклад, рішення або довідка селищної ради), що може бути доказом у сукупності, позивачем не надано та безпосередньо судом не досліджувалося.

Дослідивши надані письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що визнання права власності у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу неможливо без вирішення питання про видачу державного акту на право приватної власності на землю саме позивачу та без доведення позивачем факту належності йому втраченого державного акту в рамках цього позовного провадження, оскільки наявний спір про право через втрату зазначеного державного акту.

Положеннями ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем та/або його представником, крім копії державного акту на право приватної власності на землю, дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, листа ОСОБА_3 селищної ради від 11.11.2015 року, копії паспорту та ідентифікаційного коду, будь-яких належних доказів ані під час подачі позову, ані під час судового засідання не надано.

Статтею 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таке визнання судом приймається у разі, якщо воно не суперечить закону.

В даній цивільній справі таке визнання позову відповідачем судом не приймається, оскільки суперечить закону, про що зазначено вище та підтверджується встановленими обставинами.

Враховуючи, що суд обмежений у праві збирати докази самостійно, а позивач своїми правами не скористався, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 209, 213- 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя А.А.Саукова