АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6968/16 Головуючий 1 інст. - Шарко О.П.
Справа № 645/4354/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2016 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по сплаті за житлово-комунальні та телекомунікаційні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на її користь заборгованості по оплаті за житлові-комунальні та телекомунікаційні послуги у розмірі 11189 грн.78 коп., з яких сума основної заборгованості - 5697 грн.18 коп.; інфляційні витрати - 5091 грн.32 коп.; три відсотка річних від простроченої суми - 491 грн.28 коп.

Обґрунтовуючи вимог, заявник вказувала, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 в якому, крім неї, зареєстрований та проживають у якості наймача ОСОБА_4, однак участі у витратах по сплаті за житлово-комунальні послуги ОСОБА_4 не бере, внаслідок чого вона одна змушена нести тягар оплати витрат за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16.09.2016 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, вважаючи її постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, вказуючи, що суддя місцевого суду необґрунтовано відмовила ОСОБА_3 у прийнятті заяви, оскільки вона має право на таку форму судового захисту, як видача судового наказу.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав і просив її відхилити, вказуючи, що вже 23 років проживає з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. За домовленістю зі співмешканкою ОСОБА_3 вони мають спільний бюджет, ведуть спільне господарство, між ними розподілено обов'язки, згідно яких він довірив їй вести облік, розрахунки та здійснювати оплату спожитих житлово-комунальних послуг, які здійснювалися за рахунок його пенсії та її заробітної плати, оформлення субсидій.

ОСОБА_4 стверджує, що договір найму між ним і ОСОБА_3 не укладався і наймачем себе він не вважає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що заявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Постановляючи 16 вересня 2016 року ухвалу про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по сплаті житлово-комунальних та телекомунікаційних послуг суд першої інстанції виходив з того, що з наданих суду матеріалів вбачається спір про право, який має вирішуватися у порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з ухвалою суду, оскільки вона постановлена з додержанням вимог закону.

Так, згідно п.2 частини 3 статті 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Суд першої інстанції правильно зазначив в мотивувальній частині оскарженої заявником ухвали, що заявлена ОСОБА_3 вимога та надані нею документи свідчить про наявність спору про право регресної вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 певної суми здійснених нею платежів за спожиті житлово-комунальні та телекомунікаційні послуги, які розглядається у позовному провадженні і ОСОБА_3, згідно ст.3 ЦПК України, не позбавлена права на звернення з позовом до ОСОБА_4 з таким позовом в порядку, встановленому цим Кодексом.

Судова колегія відхиляє доводи заявника та її представника про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, про необхідність застосування п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України, оскільки вирішив питання у передбачений законом спосіб, постановивши ухвалу у відповідності до вимог ст.100 ЦПК України, а вказана апелянтом норма (п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України) до зазначених у заяві правовідносин не може застосовуватися, оскільки ОСОБА_3 не надавала ОСОБА_4 житлово-комунальні та телекомунікаційні послуги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський