Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Полтавській області, прокуратури м. Кременчука, прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на ст. ст. 23, 321, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», просила стягнути з державного бюджету в особі Державної казначейської служби України на свою користь 500 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що моральної шкоди їй завдано внаслідок незаконних арештів та вилучення належного їй на праві власності майна, застосованими органами досудового слідства у межах кримінальної справи за підозрою її чоловіка ОСОБА_5 у вчиненні злочину. Незаконність дій працівників органів досудового слідства, дізнання та прокуратури, на думку позивача, полягає у тому, що майно не належало особі, яка притягувалася до кримінальної відповідальності. Незаконні дії працівників правоохоронних органів порушили право власності позивача, принизили її честь та гідність, змусили вживати додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 15 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення апеляційного суду відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1. ст. 3 ЦПК України.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК Українишкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_5, який є фізичною - особою підприємцем, засновником та директором приватного підприємства «Олівін» (далі - ПП «Олівін»).

Постановою начальника СВ ПМ Кременчуцької ОДПІ Полтавської області від 21 січня 2009 року порушено кримінальну справу стосовно приватного підприємця ОСОБА_5 за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах на загальну суму 1 139 484 грн, за ч. 3 ст. 212 КК України.

12 березня 2009 року старшим слідчим податкової міліції після отримання відповіді з Кременчуцького МБТІ в Полтавській області від 14 листопада 2008 року з метою забезпечення в майбутньому цивільного позову накладено арешт на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою, та на квартиру АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2005 року.

06 квітня 2009 року старшим слідчим СВ ПМ Кременчуцького ОДПІ в Полтавській області накладено арешт на автомобілі: ГАЗ 3302-14 СПГ, державний номерний знак НОМЕР_1, та «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 травня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції від 05 квітня 2001 року).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2014 року вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 травня 2014 року скасовано, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 закрито. Одночасно вирішено питання про скасування арешту майна, накладеного постановою старшого слідчого СВ ПМ Кременчуцького ОДПІ в Полтавській області від 06 квітня 2009 року.

19 серпня 2009 року Автозаводським районним судом м. Кременчука під час попереднього судового засідання задоволено клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - та знято арешт з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, оскільки, як з'ясувалося, 25 листопада 2008 року ОСОБА_5 подарував своїй дружині ОСОБА_3 належну йому на праві власності частку вказаної квартири, а також передано ОСОБА_3 як власнику на зберігання автомобілі ГАЗ 3302-14 СПГ, державний номерний знак НОМЕР_1, та «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, апеляційний суд правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту протиправності поведінки заподіювача шкоди, винності його дій та спричинення моральної шкоди за приписами ст. ст. 23, 1167, ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

При цьому суд правильно виходив із того, що перед вирішенням питання про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 слідчим були здійснені запити до органів БТІ, до компетенції якого на той час входило надання інформації про власників нерухомого майна згідно з державним реєстром, і лише після повідомлення про належність останньому нерухомого майна винесено постанову про накладення арешту на Ѕ частини цього майна, тобто із врахуванням права спільної сумісної власності подружжя, а також правильно урахував, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що постанови про накладення арешту на майно, у тому числі на Ѕ частини квартири та транспорті засоби, визнані незаконними у передбаченому законом порядку.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, у зв'язку із чим правильно встановив обставини справи та в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Із дотриманням положень ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, а саме правильно застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, ч. 6 ст. 1176 ЦК України, якими вони регулюються, а не положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» згідно з позовною заявою.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак