Справа № 154/566/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/773/1585/16 Категорія: 50 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

за участю:

секретаря Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з його навчанням в розмірі по 1/10 частині усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 лютого 2016 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення сином віку 23 років.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що при постановленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані судом обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати на утримання повнолітнього сина аліменти в розмірі 1/20 частини усіх видів його заробітку (доходу) на період навчання, за виключенням канікул.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних мотивів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із наявності у позивача ОСОБА_1 потреби у матеріальній допомозі, у зв'язку з навчанням сина в університеті та врахував, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина, що продовжує навчання.

Такі висновки є правильними і з ними погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі до 24 травня 2000 року (а.с. 8).

Від спільного подружнього життя у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 3), який проживає за місцем реєстрації його матері ОСОБА_1 в м. Володимир-Волинський.

ОСОБА_4 є студентом факультету «Інформаційні технології» денної форми навчання Національного університету біоресурсів і природокористування України за кошти державного бюджету, що стверджується довідкою № 14471 від 15 січня 2016 року (а.с. 7).

Відповідно до довідки про доходи, виданої 02 червня 2016 року Національним університетом біоресурсів і природокористування України ОСОБА_4 з 01 січня 2016 року втратив право на отримання академічної стипендії, оскільки за результатами навчання у 1 семестрі 2015-2016 н.р. мав середній бал успішності 3, 0 (а.с. 50).

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК України).

Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, правильно виходив із того, що відповідач з урахуванням розміру доходу, що отримує як військовослужбовець, який за місцем служби щомісячно отримує грошове забезпечення, може надавати допомогу сину, що продовжує навчання. Крім того, судом правильно враховано, що самі по собі необхідність надавати допомогу на дітей від іншого шлюбу та утримання дружини і непрацездатної матері - інваліда ІІІ групи довічно не виключають обов'язку надавати допомогу дитині, яка її потребує.

За таких обставин, суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/10 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, який є достатнім для потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за кошти державного бюджету, проте потребує кошти на проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, підстави для зміни чи скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 вересня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді