АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2097/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 49 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а :

29 січня 2016 р. ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, вказавши, що 13 грудня 2011 р. вони зареєстрували шлюб у Новодмитрівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 10.

Сімейне життя у сторін не склалося та поновити стосунки не вдається. Причиною розпаду сімї стало те, що сторони мають різні погляди на життя. Шлюбні відносини фактично припинені з листопада 2014 р. Позивач переконаний, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе.

За викладених обставин позивач просив розірвати шлюб укладений між сторонами.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2016 р. призначено подружжю строк для примирення терміном 2 місяці до 04 травня 2016 р.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2016 р. призначено подружжю строк для примирення терміном 2 місяці до 04 липня 2016 р.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2016 р. позов задоволено повністю.

Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, що зареєстрований 13.11.2011 р. у Новодмитрівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області, за актовим записом № 10.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення.

При цьому зазначила, що позовна заява, яку прийняв суд, не відповідала вимогам закону, зокрема позивачем не зазначено мотиви розірвання шлюбу, пропозиції, щодо участі в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу. До заяви не додано свідоцтво про реєстрацію шлюбу.

Крім того, вказала, що сімейні стосунки між нею та ОСОБА_7 були припинені 01 квітня 2016 р., але до цього часу вони проживають в одному будинку, а тому вважає, що збереження шлюбу є можливим і воно не суперечить ні інтересам позивача, ні інтересам їх дітей. З приводу вказаних обставин між сторонами існує спір.

Також, на думку скаржниці, суд прийшов до передчасного висновку про те, що сімя остаточно розпалася, сторони втратили почуття одне до одного, не ведуть спільного господарства, шляхів та бажання у сторін до відновлення сімї немає.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення в частині, встановленого судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, часу фактичного припинення сімейних стосунків.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сім'я остаточно розпалась, для її відновлення немає можливостей, сторони сімейні відносини не підтримують, шлюб існує формально.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-СР № 080405 від 13 грудня 2011 р., ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у Новодмитрівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 10.

На вимогу колегії суддів, ОСОБА_7 надано суду апеляційної інстанції оригінал свідоцтва про шлюб (повторного), так як матеріали справи дійсно на 4 аркуші містили лише його ксерокопію.

Згідно до свідоцтва про народження серії І-СР № 154210 від 12 червня 2012 р., сторони мають сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивач визнав, що він є батьком їх дитини ОСОБА_9.

З позовом про розірвання шлюбу позивач звернувся до суду 29 січня 2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, зокрема і в суді апеляційної інстанції, то відповідно відмова в розірванні шлюбу, про що просить відповідач, буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Згідно приписів ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 р. звернув увагу судів та роз'яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Погоджуючись в цілому з рішенням районного суду, суд апеляційної інстанції, забезпечивши участь у судовому засіданні обох сторін та зясувавши їх позицію, виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, він має договірну природу та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Позивач ОСОБА_7 скористався наданим йому правом, звернувшись до суду з цим позовом, та, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, наполягає на розірванні шлюбу, категорично заперечуючи можливість збереження сім'ї. Збереження шлюбу, на чому наполягає відповідач ОСОБА_6, можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

З метою примирення подружжя, судом першої інстанції сторонам двічі надавався строк для примирення, однак, на час ухвалення судового рішення, вони не примирилися, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку, щодо задоволення позову про розірвання шлюбу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість збереження сімї, у зв'язку з різними поглядами сторін на життя та відсутності взаєморозуміння.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення констатував, що шлюбні відносини сторін фактично припинилися з листопада 2015 р.

Проте дійшовши даного висновку, суд першої інстанції не послався на відповідні фактичні дані, на підставі яких він встановив дану обставину.

При цьому позивач в позовній заяві послався, як на фактичну дату припинення шлюбних відносин, на листопад 2014 р. Відповідач категорично заперечувала даний факт, стверджуючи, що сімейні стосунки припинено навесні 2016 р., в подальшому уточнила, що з 1 квітня 2016 р.

Матеріали справи не містять будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд міг аргументовано встановити фактичну дату припинення сімейних стосунків між сторонами.

За викладеного колегія судді приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та виключення з мотивувальної частини рішення посилання на те, що шлюбні відносини фактично припинилися між сторонами з листопада 2015 р.

Виходячи з викладеного та враховуючи ту обставину, що інші посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови в задоволенні позовних вимог, не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, в зазначеній частині, а рішення суду в цілому залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року залишити без змін, виключивши з мотивувальної частини посилання на те, що «шлюбні відносини фактично припинилися між сторонами з листопада 2015 року».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :