У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Леванчука А.О.,Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12 грудня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 4 188,80 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань по оплаті передбачених кредитним договором платежів, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 19 листопада 2014 року становить 85 844,29 грн та складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 3 442,25 грн; заборгованості по процентах за користування кредитом - 214,35 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом - 599,07 грн; пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за вказаним договором - 81 588,62 грн.

Оскільки рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2012 року була стягнута з ОСОБА_6 заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 9 461,57 грн, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_6 76 382,72 грн ( 85 844,29 грн - 9 461,57 грн =76 382,72 грн), а також штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн; та штраф (процентна складова) - 3 819,14 грн, а всього 80 701,86 грн.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Шуліка А.В., яка діє в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк», просить скасувати вказані вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що вказані позовні вимоги є безпідставними, оскільки вказана заборгованість вже була стягнута рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, а інших позовних вимог банком не заявлялось.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів з огляду на наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 грудня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_6 був укладений договір, згідно з яким банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 4188,8 грн на строк 24 місяці, починаючи з 12 грудня 2008 року по 12 грудня 2010 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 280,00 грн та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 92,15 грн в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за вказаним договором, рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2008 року у загальному розмірі 9 461,57 грн, яка складається з: заборгованості за основною сумою кредиту - 3 648,15 грн; заборгованості за сумою відсотків за користування кредитом - 214,35 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом - 599,07 грн; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 5 000,00 грн.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, просив стягнути заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2008 року, яка станом на 19 листопада 2014 року становить 85 844,29 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 3 442,25 грн; заборгованості по процентах за користування кредитом - 214,35 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом - 599,07 грн; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за вказаним договором - 81 588,62 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн; та штрафу (процентна складова) - 3 819,14 грн. При цьому просив врахувати суму, яка була стягнута рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2012 року.

Тобто в даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 грудня 2008 року, станом 19 листопада 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2008 року була вже стягнута рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2012 року.

Однак, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, суди не з'ясували фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, не звернули уваги на те, що при зверненні до суду з позовом у 2012 році ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2008 року, яка утворилась станом на 30 грудня 2011 року, а в даному позові - станом 19 листопада 2014 року, а також на те, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2012 року стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка включає в себе: суму кредиту, відсотки за користування кредитом, комісію за користування кредитом, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, а в даному випадку, окрім вищевказаних складових, банк просив стягнути: штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова) та пеню за інший період, у зв'язку з чим не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, як того вимагає ч. 4 ст. 10 ЦПК України, та дійшли передчасного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судами з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко А.О. Леванчук Г.І. Мостова