Справа № 539/2773/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, мотивуючи тим, що він проживав із відповідачем без реєстрації шлюбу починаючи з 2003 року. 06.01.2005 року у них із відповідачем народилася спільна дитина син ОСОБА_4.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ? частини всіх видів доходів, про що 17.02.2005 року видано виконавчий лист.

З 2003 року вони із відповідачем продовжують проживати разом не зважаючи на наявність рішення суду про стягнення аліментів у будинку його батьків за адресою м. Лубни вул. Березова, 33. При цьому ОСОБА_2 ніде не працює. Він теж не мав постійного місця роботи, однак утримував сина належним чином.

З боку відповідачки до нього претензій з приводу сплати аліментів за весь час спільного проживання не було.

З кінця лютого 2016 року ОСОБА_2 переїхала проживати у будинок своїх батьків в АДРЕСА_1

Починаючи із серпня 2016 року вони знову разом спільно проживають однією сімєю.

Вважав, що у відповідності до ч.2 ст. 197 СК України у даному випадку маються підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за період часу з 1.01.2008 року по 1.02.2016 року.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_3 прохав суд : звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, нарахованої починаючи з 1.01.2008 року і по 1.02.2016 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та прохав його задовольнити, обгрунтовував позовні вимоги обставинами, викладеними у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що постійно спільно із позивачем вона проживала з 2005 року та приблизно по 2007 рік у будинку батьків позивача. Потім вони періодично сходилися та розходилися, тобто постійно вже не проживали. Останні 5-6 років вони спільно не проживають взагалі. Спочатку аліменти відраховували із заробітної плати позивача, потім він інколи сам платив аліменти. З 2007 року і по даний час вона постійно працює.

Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно довідки розрахунку Лубенського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області від 22.07.2016 року, згідно виконавчого листа № 2-414 від 17.02.2005 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ? частини щомісячно , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини ОСОБА_3 має заборгованість з 01.01.2008 року по 03.03.2016 року станом на 01.04.2016 року в розмірі 39 572 грн. 53 коп. (а.с. 5-7).

У акті вуличного комітету від 18.04.2016 року зазначено, що ОСОБА_3 проживає в будинку батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_2, мають спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 став проживати з ОСОБА_2 з 2003 року по січень 2016 року та вели спільне господарство. (а.с. 9).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є батьком позивача, позивач та відповідач проживали у нього вдома за адресою м. Лубни вул. Березова, 33 з народження дитини і до початку 2016 року. Йому не відомо чи сплачував син аліменти відповідачу, яким чином розподілялися їх доходи він не знає.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є головою вуличного комітету по вул. Березова в м. Лубни. Знає, що позивач та відповідач проживали із своєю дитиною у будинку батька позивача ОСОБА_6 Інколи вони розходилися та спільно не проживали.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 раніше спільно проживали як сімя у будинку ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно проживали до 2015 року, про матеріальні взаємовідносини у їх сімї нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно проживали.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона є мачухою ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали спільно у незареєстрованому шлюбі з часу народження спільної дитини і приблизно до 2010 року. При цьому періодично ОСОБА_2 то поверталася до неї, потім знову сходилася із ОСОБА_3, таким чином , що спільно вони проживали менше, ніж окремо.

Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зясувавши обставини справи суд вважає, що позивачем та представником позивача не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для звільнення позивача від сплати аліментів в розуміння ч.2 ст. 197 СК України.

Так, по справі не доведено, що позивач в період часу, коли утворилися заборгованість по аліментам хворів на тяжку хворобу чи на в цей час існували інші обставини, що мають істотне значення , які могли бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

При цьому , суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт спільного проживання на протязі часу, впродовж якого утворилася заборгованість із сплати аліментів , не може бути підставою для звільнення позивача від сплати аліментів.

Позивачем також не доведено , нарахований борг по аліментам фактично відсутній з причин виплати ним даних коштів відповідачу за час спільного чи окремого проживання.

Як вбачається із матеріалів справи та не оспорювалося сторонами, рішенням суду аліменти було стягнуто ще за час спільного проживання позивача та відповідача.

Показання свідків стосовно того , що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом певного часу, в тому числі і коли було нараховано борг по аліментам , проживали разом , само по собі не є підставою для задоволення даного позову.

Керуючись ст.10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_13 Ю. А.