АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5104/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 638/5395/16-ц Грищенко І.О.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

За участі секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг Про»

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг Про» про визнання недійсними договору про надання фінансових послуг факторингу та договору про відступлення прав за іпотечним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року укладений між ПАТ «Комерційний банк Стандарт» та ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» та визнати недійсним Договір відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347, посвідченим Погрібною Т.Б., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № НОМЕР_1, укладений 22 січня 20015 року між ПАТ «Комерційний банк Стандарт» та ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про».

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 27 грудня 2007 року між АК Банком «Золоті Ворота» та ним був укладений договір № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії. В забезпечення виконання зобов'язань 28 грудня 2007 року за вищезазначеним договором, було укладено іпотечний договір № 07-347, відповідно до умов якого він передав у іпотеку АК Банк «Золоті Ворота» нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-9, загальною площею 135,8 кв.м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХVІІ, ХVІІІ загальною площею 498,6 кв.м. в літ. «А-3», розташовані за адресою : АДРЕСА_1.

29 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ПАТ «Комерційний банк Стандарт» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, разом з їх невід'ємними частинами, договорами про внесення змін, договорами забезпечення, поруки тощо, відповідно до умов яких ПАТ «Банк Золоті Ворота» передало, а ПАТ «Комерційний банк Стандарт» отримало права вимоги за вказаним вище іпотечним договором № 07-347, що був укладений в забезпечення виконання ним зобов'язань за договором про надання кредиту № 527, укладеними між ним та АК БАНКОМ «Золоті Ворота» (ПАТ «Банк Золоті Ворота»). Як стало йому відомо, 22 січня 2015 року між ПАТ «Комерційний банк Стандарт» та ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 за умовами якого, ПАТ «Комерційний банк Стандарт» передав ТОВ «Фінансовій компанії «Факторинг Про» права вимоги: 11 506 355,78 грн., з яких 9 607 757,59 грн. - прострочений кредит, 1 898 598,19 грн. - прострочені проценти; заборгованості за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року, договору про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки та договорами застави АТ «Банк Золоті Ворота», разом з його невід'ємними частинами договорами про внесення змін, договорами забезпечення (іпотечними, поруки, тощо). Клієнтом за умовами договору факторингу може бути юридична або фізична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. ОСОБА_2 не є суб'єктом господарювання в розумінні положень чинного законодавства України, тому ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» (як фактор за договором про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року) не мав і не має прав на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не суб'єкта господарювання та немає правових підстав для набуття права кредитора та іпотекодержателя за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року та іпотечного договору № 07-347. У зв'язку з недійсністю договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року (відступлення права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за основним договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 року), недійсним буде вважатися і відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347 від 28.12.2007 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Стандарт», ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» про визнання недійсними договору про надання фінансових послуг факторингу та договору про відступлення прав за іпотечним договором задоволено.

Визнано недійсним Договір про надання фінансових послуг факторингу №01/22.01.2015 від 22.01.2015 року укладений між ПАТ «Комерційний банк Стандарт» та ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про».

Визнано недійсним Договір відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347, посвідченим Погрібною Т.Б., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № НОМЕР_1, укладений 22 січня 20015 року між ПАТ «Комерційний Банк Стандарт» та ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про».

Стягнуто з ПАТ «КБ «Стандарт» на користь позивача судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» на користь позивача судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» звернулася на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріально та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що ТОВ «Фінансова Компанія «Факторинг» були надані суду належні та допустимі докази щодо повідомлення боржника (ОСОБА_2.) про заміну кредитора в зобов'язанні (копія рекомендованого листа), які безпідставно не були взяті судом першої інстанції до уваги.

Крім того, апелянт вказує, що 15 липня 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг», як іпотекодержатель, направила вимогу на адресу позивача (віх. № 15/10-07) про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання з урахуванням приписів статті 35 Закону України «Про іпотеку», яку отримано позивачем 20 липня 2015 року, згідно з поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між АК БАНКОМ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» та позивачем був укладений договір № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії, терміном до 26 грудня 2008 року.

В забезпечення виконання зобов»язань, 28 грудня 2007 року ОСОБА_2 на підставі кредитного договору було укладено іпотечний договір № 07-347, відповідно до умов якого останній передав у іпотеку АК БАНК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-9, загальною площею 135,8 кв.м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХVІІ, ХVІІІ загальною площею 498,6 кв.м. в літ. «А-3», розташовані за адресою : АДРЕСА_1.

29 грудня 2014 року між ПАТ « БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та ПАТ «БАНК СТАНДАРТ» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, разом з їх невід»ємними частинами, договорами про внесення змін, договорами забезпечення, поруки тощо, відповідно до умов яких ПАТ «БАЕНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» передало, а ПАТ « БАНК СТАНДАРТ» отримало права вимоги за іпотечним договором № 07-347, що був укладений в забезпечення виконання зобов»язань позивача за договором про надання кредиту № 527, укладеними між АК БАНКОМ «ЗОЛОІ ВОРОТА» та ОСОБА_2

22 січня 2015 року між відповідачами по справі ПАТ «БАНК СТАНДАРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО» був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 за умовами якого, ПАТ «БАНК СТАНДАРТ» передав ТОВ «Фінансовій компанії «ФАКТОРИНГ ПРО» права вимоги: 11506355,78 грн., з яких 9607757,59 грн. прострочений кредит, 1898598,19 грн. прострочені проценти; заборгованості за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року, договору про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки та договорами застави АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», разом з його невід»ємними частинами договорами про внесення змін, договорами забезпечення (іпотечними, поруки, тощо).

Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зіст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно дост. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За приписами статті 526 ЦК України , зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 628, 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.6.1. договору про надання споживчого кредиту № 527, сторони домовились про договірне списання коштів, тобто у разі порушення Позичальником умов договору, зокрема строку повернення кредиту та сплати процентів, банк самостійно здійснює списання заборгованості Позичальника та штрафних санкцій, передбачених договором, з рахунків, відкритих у ОСОБА_2

Спосіб і порядок погашення кредиту був встановлений пунктами 3.2,3.4. кредитного договору і надавав можливість Позичальнику сплачувати відповідні кошти на рахунок № НОМЕР_2 або № НОМЕР_3.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України боржник зобов»язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлігє виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Так, п. 3.1.3. договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 року передбачено право фактора вимагати від банку письмовог повідомити Боржника про відступлення вимоги фактору шляхом надіслання відповідного повідомлення в строк дев»яносто днів з моменту підписання договору.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року, у порушення вимог чинного законодавства, ТОВ « «ФАКТОРІНГ ПРО» не повідомив позивача про зміну умов (пунктів) договору стосовно порядку повернення коштів, повідомлення про заміну кредитора позивач (в порушення вимог чинного законодавства України) також не отримував.

Необхідність повідомлення сторони щодо укладення договору відступлення права вимоги знайшло своє відображення в Постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року №3-43гс15, відповідно до якої, відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні, якщо обов'язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України

Крім того, ухвалюючи рішення про задоволення позвних вимог, районний суд виходив з того, що вищезазначений договір носить ознаки договору факторингу, і на дані правовідносини розповсюджується дія ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно якої до фінансових послуг належить операції з факторингу.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі-Закон).

Фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг (п.1) ч.1 ст.1 Закону).

Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону, фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до п.11) ч.1 ст.4 Закону, фінансовими вважаються, зокрема, послуги факторингу.

Статтею 1077 Цивільного кодексу України наведено поняття договору факторингу. Так, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно ст.1079 Цивільного кодексу України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Статтею 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», передбачено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).

Відповідно до п.п.1.2 розпорядження №231 від 03.04.09 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

Вказане розпорядження зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 р. за № 373/16389, що також свідчить про його відповідність нормам Конституції України та Законів

Враховуючи вказане, а саме, що позичальник за договором кредиту є фізичною особою не суб'єктом господарювання, первісний кредитор ПАТ «БАНК СТАНДАРТ» не вправі був укладати спірний договір .

Посилання представника апелянта в апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду першої інстанції на той факт, що до спірних правовідносин не можна застососовувати розпорядження №231 від 03.04.09 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», судова колегія вважає безпідставним, оскільки договорі факторингу був укладений 22.01.2005 року, а вказане розпорядження було скасовано 13.08.2015 року, розпорядженням № 1926.

Відповідно до ст. 5 ЦК україни акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Оскільки на час укладення договору факторингу дійсним було розпорядження Нацкомфінпослуг розпорядження №231 від 03.04.09 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», то судова колегія погоджується з висновком районного суду щодо застосування норми права, яка діяла на час виникнення правовідносин.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.п.7,8 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 24 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Судова колегія погоджується з висновком суду перщої інстанції, стосовно того, що відповідач не повідомив позивача про відступлення прав за іпотечним договором № 07/347 від 28 грудня 2007 року і права вимоги за основним зобов'язанням та вказаний договір відступлення прав за іпотечним договором є недійсним, відповідно до ст. 203,215 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Відповідачі будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - не надали.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг Про» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: