УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_5, прокуратура Києво-Святошинського району Київської області, відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_6, на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_5 з прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 04 грудня 2015 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_7, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною скаргою, в якій просив визнати незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_5 (далі - державний виконавець ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області) з прийняття постанови від 04 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4580/12, виданого 14 жовтня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про витребування із володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 земельної ділянки, а також скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 04 грудня 2015 року.

На обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилався на те, що Києво-Святошинським районним судом Київської області на виконання рішення суду від 17 жовтня 2013 року у справі № 2-4580/12 було видано виконавчий лист, який був поданий на виконання 17 жовтня 2014 року до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області, проте заява про прийняття до виконання вказаного виконавчого листа не була написана та підписана ОСОБА_6, у зв'язку із чим він звертався до державного виконавця ОСОБА_5 про призначення почеркознавчої експертизи, проте експертиза так і не була проведена.

Заявник зазначав, що 18 вересня 2015 року державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області ОСОБА_15 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим листом, проте строк його пред'явлення до виконання закінчився 14 травня 2014 року, а тому вважав, що державний виконавець ОСОБА_5 вчинила дії у виконавчому провадженні, відкритому з порушенням строків, зазначених Законом України «Про виконавче провадження».

27 листопада 2015 року державним виконавцем ОСОБА_5 вчинено дії з витребування із незаконного володіння ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 1,6393 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та передачі її ОСОБА_6, про що складено акт від 27 листопада 2015 року, копію якого видано його представнику ОСОБА_7 01 грудня 2015 року.

Заявник зазначав, що дії державного виконавця ОСОБА_5 з вилучення і передачі майна є протиправними і незаконними, оскільки у ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області 29 жовтня 2015 року зареєстровано дві заяви ОСОБА_6, відповідно до яких він вимагав усі виконавчі дії виконувати лише у його присутності, але 27 листопада 2015 року виконавчі дії вчинено у відсутність стягувача; крім того державний виконавець ОСОБА_5 відповідно до акту від 27 листопада 2015 року вилучила і передала земельну ділянку без ідентифікуючих ознак, у відсутності технічної документації на земельну ділянку і погоджених меж (плану меж земельної ділянки) та їх описання у виконавчому документі.

Також заявник зазначав, що він не є власником ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, а отже не має права підписувати будь-які документи щодо цієї земельної ділянки, оскільки відповідно до інформації Управління Держгеокадастру вказана земельна ділянка зареєстрована реєстраційною службою Києво-Святошинського району 02 вересня 2014 року за ОСОБА_6

Зважаючи на вищевикладене ОСОБА_4 вважав, що виконавчий документ підлягає поверненню ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що саме стягувач, а не він, є власником земельної ділянки, яка повинна бути йому передана за рішенням суду.

Крім того заявник зазначав, що для визначення меж земельної ділянки державний виконавець ОСОБА_5 залучила для виконавчих дій представника ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_8, яким акт від 27 листопада 2015 року не підписано; при цьому державний виконавець вчинила дії з визначення меж земельної ділянки, які ані рішенням суду, ані виконавчим документом не передбачені; залучила до виконавчих дій 27 листопада 2015 року лише одного понятого ОСОБА_9, не роз'яснивши йому обов'язки, оскільки про це не зазначено в акті, та представила його як водія виконавчої служби, а отже він не міг бути понятим.

Заявник вважав, що державний виконавець вчинила дії, не передбачені виконавчим листом, оскільки відповідно до акту від 27 листопада 2015 року витребувала із незаконного володіння ОСОБА_4 та передала ОСОБА_6, якого представляла за довіреністю ОСОБА_10, спірну земельну ділянку, в той час як відповідно до виконавчого листа вона повинна була лише витребувати зазначену ділянку, а не передавати її ОСОБА_6

04 грудня 2015 року державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області ОСОБА_5 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 14 жовтня 2014 року № 2-4580/12, проте, на думку заявника, ця постанова прийнята передчасно, так як дії з примусового виконання рішення суду оскаржувалися.

Зважаючи на вищевикладене та посилаючись на те, що 29 жовтня 2015 року зареєстровано заяву його представника від 21 жовтня 2015 року № 8530/02-18 про повернення виконавчого документу стягувачу у зв'язку з відсутністю ідентифікуючих ознак спірної земельної ділянки, а також у зв'язку з тим, що він не є її власником, а отже не має права підписувати будь-які документи щодо цієї земельної ділянки, ОСОБА_4 просив задовольнити скаргу у повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_6, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної служби, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. При цьому обов'язковість урахування судових рішень для інших судів визначається процесуальним законодавством, а невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги, виходили з того, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2013 року у справі № 2-4580/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року, визнано недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 29 березня 2005 року № 157 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо зміни використання земельних ділянок з ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ведення особистого селянського господарства на території Білогородської сільської ради» в частині затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки, належної ОСОБА_6

Цим же судовим рішенням визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 1,6393 га на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий 16 липня 2005 року на ім'я ОСОБА_6; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18 вересня 2005 року, укладений між ОСОБА_6, від імені якого діяв ОСОБА_11, та ОСОБА_12, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-1838; визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 8,3785 га, що знаходиться в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_2, виданий 14 березня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області громадянину ОСОБА_4, що проживає в АДРЕСА_1; витребувано із незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 1,6393 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на користь ОСОБА_6; визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку розміром 1,6393 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Судами попередніх інстанцій перевірено матеріали виконавчого провадження та установлено, що заяву про прийняття виконавчого листа № 2-4580/12 до виконання було написано та подано представником стягувача, що відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження»; при цьому виданий 14 жовтня 2014 року виконавчий лист № 2-4580/12 набрав законної сили 14 травня 2014 року, а строк його пред'явлення до виконання закінчувався 14 травня 2015 року, в той час як заява про його прийняття до виконання була подана 17 жовтня 2014 року, у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку, що стягувачем не було пропущено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Крім того, судами установлено, що згідно з резолюцією начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області ОСОБА_13 від 20 жовтня 2014 року вказаний виконавчий документ розписано до виконання на головного державного виконавця ОСОБА_14, проте наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області від 21 квітня 2015 року № 539/3 останнього звільнено із займаної посади.

Судами також встановлено, що у зв'язку з цим вказане виконавче провадження тимчасово перебувало на виконанні у головного державного виконавця ОСОБА_15, якою 18 вересня 2015 року було складено акт про виявлення виконавчого провадження № 45164753, стан виконання якого не встановлено, і того ж дня винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45164753, а примірник цієї постанови від 18 вересня 2015 року направлено 23 вересня 2015 року рекомендованою кореспонденцією на адресу сторін виконавчого провадження.

Також суди попередніх інстанцій, врахувавши вимоги ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження», дійшли обґрунтованого висновку про правомірність дій державного виконавця щодо залучення прокурора Києво-Святошинського району Київської області до кола учасників виконавчого провадження, оскільки останній діяв в інтересах стягувача протягом усіх стадій судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з актом державного виконавця від 27 листопада 2015 року земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області витребувано із незаконного володіння ОСОБА_4 та передано у володіння ОСОБА_6, інтереси якого представляла за довіреністю ОСОБА_10, у зв'язку з чим 04 грудня 2015 року державним виконавцем правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

За викладених обставин колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що заявником не доведено порушень його прав державним виконавцем, які вплинули б на виконання чинного судового рішення, оскільки державний виконавець ОСОБА_5 діяла в рамках Закону України «Про виконавче провадження».

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних ухвал, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки, а також особистого тлумачення норм чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун