Справа № 274/4390/15-ц
Провадження № 2/0274/209/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2016 року Бердичівський міськрайонний суд в складі: головуючого судді Хавронюк О.Л., з участю секретаря - Лободи В.Л.,представників позивача -ОСОБА_1,ОСОБА_2, представника відповідача -ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання свідоцтв про право на спадщинучастково недійсними

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2015 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачка не мала права на спадкування як цілого жилого будинку ,так і земельної ділянки по вул.Квітнева, 85 в м.Бердичеві.В заяві та уточненні до неї вказувала, що в період шлюбу з нині покійним ОСОБА_6 вони набули в спільну сумісну власність будинок № 85 по вул.Квітнева в м.Бердичеві .Після його смерті залишилась спадщина,яка складається з ? частини будинку .В серпні 2015 року вона звернулась до нотаріуса з заявою видати їй свідоцтво про право на спадщину на частку жилого будинку в порядку спадкування за законом та свідоцтво про право власності на ? частину будинку.У відповідь отримала лист з копією заяви, за змістом якої вона відмовилась від прийняття спадщини та від виділу ? частини в спільному сумісному майні подружжя .Підпис в заяві від 16.04.2013 року виконано не нею ,є підробленим .Намірів відмовлятись від належного їй на праві власності майна та від спадщини після смерті чоловіка вона не мала .

В судовому засіданні позивачка, її представники заявлені вимоги підтримали. Позивачка запевнила суд, що від спадщини не відмовлялась ,жодних заяв не підписувала. Відповідачка без її дозволу зайняла будинок,почала за її спиною все робити, вона побачила,що на імя дочки приходять платіжки. Представник позивачки ОСОБА_2 зазначила,що виділити частку позивачки в майні можливо поза спадкуванням, її волевиявлення в поданій заяві від 16.04.2013 року не свідчить однозначно про відмову від майна,крім того, позивачка до цього часу наполягає, що вказану заяву не підписувала. Нотаріус, видавши свідоцтво про право на спадщину відповідачці, не встановив коло спадкового майна.Відмова від спадщини не означає відмови від своєї частки в спільному майні.

Відповідачка,допитана як свідок ,суду ствердила,що разом з позивачкою на таксі вони їздили до нотаріуса. Він все позивачці розяснив ,вона заявила, що відмовляється від своєї частки на її користь .Документи після оформлення спадщини на будинок та земельну ділянку вона позивачці показувала, їй все було відомо.

Представник відповідачки просить в позові відмовити за безпідставністю. Вказує, що твердження позивачки про те,що підпис в заяві про відмову від спадщини , виконаний не нею є неправдивими та спростовані наявними в справі доказами. Не стверджено і те, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя,частка позивачки в ньому не визначена,вимогу про визначення її частки вона не заявила. Нормами ст.ст.1300,1301 ЦК України не передбачено можливість визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Суд на підставі досліджених доказів встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11.11.2012 року помер чоловік позивачки та батько відповідачки ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть,матеріалами зі спадкової справи (а.с.10-12).

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ч.1 ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи, ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець може відмовитись від прийняття спадщини ,заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

16.04.2013 року позивачка подала до приватного нотаріуса заяву, згідно якої відмовилась від одержання свідоцтва про право на спадщину в цілому.На виділ ? частини в спільному сумісному майні подружжя не претендує(а.с.14). Доводи позивачки про те, що вона вказану заяву не підписувала і не мала наміру відмовлятись від спадщини після смерті чоловіка в судовому засіданні підтвердження не знайшли .ОСОБА_3 її доводи спростовані висновком судово-почеркознавчої експертизи,яка була проведена з ініціативи позивачки , (а.с.86-97)про належність підпису в заяві саме позивачці.

26.02.2014 відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, спадщина,на яку видане це свідоцтво складається з житлового будинку № 85,що знаходиться на приватизованій земельній ділянці по вул.Квітнева в м.Бердичів (а.с.30-32).

8.04.2014 року відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом(а.с.33-35), спадщина,на яку видане це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,1 га по вул.Квітнева,85 в м.Бердичів,кадастровий номер 810400000:01:004:0189,цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку ,господарських будівель і споруд(присадибна ділянка).

Отже, вимоги позивачки про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом частково недійсними з підстав, що вона є спадкоємцем першої черги як дружина спадкодавця задоволенню не підлягають.

При вирішенні вимог про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом частково недійсними з підстав,що позивач не відмовлялась від своєї частини в спільному сумісному майні подружжя суд враховує наступне.

Згідно відмітки в паспорті про реєстрацію шлюбу позивачка перебувала в шлюбі з померлим ОСОБА_6 з 20.02.1955 року. Спадкодавець набув право власності на будинок по вул.Квітнева, 85 на підставі договору про надання земельної ділянки в безстрокове користування від 9.09.1959 року та акту прийомки від 29.01.1970 року, на земельну ділянку право власності набуте ним шляхом приватизації 29.11.2010 року.Такі обставини встановлені нотаріусом при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом , визнаються сторонами та в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доведенню не підлягають.

Отже, права на нерухоме майно будинок та земельну ділянку були набуті спадкодавцем під час шлюбу з позивачкою.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом на підставі наявних в справі доказів не встановлено будь-якої домовленості між позивачкою та її покійним чоловіком щодо їх часток у праві власності на спірний будинок.

ОСОБА_7 про шлюб та сімю України ,що діяв на момент набуття права власності на будинок спадкодавцем передбачали спільність майна,нажитого подружжям під час шлюбу ,рівність їх часток при його розділі (ст..22,28,29 КпШС України ).

Згідно з п.2 ч.1 ст.346 ЦК України підставою припинення права власності є відмова власника від права власності.

Відповідно до статті 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Статтями 34 та 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного із подружжя передбачена можливість видачі нотаріусом іншому подружжю свідоцтва про право власності на частку в їх спільному майні. Це здійснюється з метою правильного визначення складу спадкової маси і застереження можливих спорів із спадкоємцями померлого.

Для видачі такого свідоцтва необхідні дві умови: перебування подружжя в зареєстрованому шлюбі та придбання майна під час шлюбу на ім»я того з подружжя, який помер.

Відповідно до п. 4.21. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із правовстановлюючого документа вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен зясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на-1/2частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.Той із подружжя, хто є живим, має право подати заяву, що він не претендує на одержання такого свідоцтва, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця, чого в даній справі позивачкою зроблено не було.Оскільки із правовстановлюючого документа на будинок вбачалось, що він може бути спільною сумісною власністю подружжя, нотаріус повинен був перевірити ці дані та видати другому з подружжя свідоцтво про право на 1/2частку в спільному майні подружжя.

Зазначення позивачкою в заяві від 16.04.2013 року про те, що вона не претендує на виділ ? частини в спільному сумісному майні подружжя, як дружина померлого, не є підставою вважати, що позивачка відмовилася від своєї частки у спільному майні подружжя.На переконання суду у нотаріуса не було достатніх правових підстав для внесення до складу спадкового майна будинку в цілому ,оскільки позивачка має право на ? частку в спільному майні подружжя. За положеннями ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.Видане відповідачці 26.02.2014 року свідоцтво , яким посвідчено її право на житловий будинок № 85 по вул.Квітнева в м.Бердичеві після смерті ОСОБА_6 , зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 161, є недійсним в ? частині через порушення права позивачки на вказану частку в спільному сумісному майні подружжя.

Спадкування права на земельну ділянку регламентується статтею 1225 ЦК України. Так ч.1 цієї статті передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; ч.2 - до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені; ч.3 - до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.У даному випадку позивач не успадкувала після смерті чоловіка частину будинку, що йому належав на праві спільної сумісної власності , а тому не має права на частину земельної ділянки, пропорційно до його частки в праві власності на нерухомість, яка розміщена на цій землі .

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень ст. 81, 116 ЗК України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Оскаржуване свідоцтво від 8.04.2014 року про право на спадщину за законом видано виходячи із належності земельної ділянки спадкодавцю ОСОБА_6 повністю на праві особистої власності,що передбачено ст.57 Сімейного ОСОБА_7 України, а тому є дійсним,позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Судові витрати позивачки по сплаті судового збору суд відповідно до ст.88 ЦПК України відшкодовує на її користь з відповідачки пропорційно до задоволених вимог.Витрати за проведення експертизи на підтвердження заявлених вимог про неналежність їй підпису відшкодуванню на користь позивачки не підлягають, оскільки в позові з цих підстав відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88,212-215,209,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними задоволити частково .

Визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом ,видане 26.02.2014 року ОСОБА_5 ,яким посвідчено її право на житловий будинок № 85 по вул.Квітнева в м.Бердичеві після смерті ОСОБА_6 , зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 161 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 487,2 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя :