Справа № 164/1644/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ониско Р.В.
Провадження № 22-ц/773/1621/16 Категорія: 59 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів - Подолюка В. А., Киці С. І.,

секретар с/з - Черняк О. В.,

з участю:

позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення незаконно отриманих грошових коштів та речей за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 07 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4 про повернення незаконно отриманих грошових коштів та речей. Позов мотивовано тим, що за життя їхнім батьком був складений заповіт, яким він заповів все належне майно позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Однак, їх брат ОСОБА_4 в день смерті батька з будинку останнього забрав 2000 доларів США, бензопилу «Штіль», електроболгарку та стругальний станок. Вважають такі дії відповідача неправомірними та просять постановити судове рішення, яким повернути їм незаконно отримані відповідачем грошові кошти та речі.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 07 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали та просили їх скаргу задовольнити, відповідач ОСОБА_4 та його представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення позивачів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивачів слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для повернення позивачам грошових коштів та майна не має.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що узгоджуються із нормами матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Із матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 12.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маневицького районного управління юстиції Волинської області (а.с.9).

На випадок своєї смерті ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Лісівської сільської ради Маневицького р-ну Волинської області, яким заповів все своє майно дочкам ОСОБА_2, ОСОБА_8 (а.с.34).

На час смерті ОСОБА_7 його дочка ОСОБА_3 (ОСОБА_8) з ним не проживала, що підтверджується копією її паспорта (а.с.14). Доказів прийняття нею спадщини матеріали справи не містять.

Заповітом від 02 червня 2010 року ОСОБА_7 зробив розпорядження на випадок своєї смерті та розпорядився земельною ділянкою, яка знаходиться на території Лісівської сільської ради, в користь дочки ОСОБА_2 (а.с.35).

З матеріалів перевірки по факту звернення жителів села Лісове ОСОБА_2 і ОСОБА_9, зареєстрованого в ЖЕО № 1243 від 15.05.2015 року, з приводу можливих неправомірних дій гр. ОСОБА_4 щодо самовільного заволодіння спірними грошовими коштами та майном встановлено відсутність в діях останнього ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України (крадіжка) і ст. 129 КК України (погроза вбивством) та ознак адміністративного правопорушення ст. 51 КУпАП (дрібна крадіжка) і ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство) (а.с.25, 26-44).

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї.

Позивачі в своїй позовній заяві посилаються на норми статті 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обґрунтовують тим, що відповідач зобов'язаний повернути їм грошові кошти і речі, так як вони є спадкоємцями майна після смерті їх батька ОСОБА_7, який все своє майно заповів їм, а не відповідачу.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте позивачі всупереч зазначеним вимогам закону в судовому засіданні не довели, що зазначені грошові кошти і речі, які вони просять витребувати у відповідача, належали їм на праві власності, оскільки стаття 1212 ЦК України передбачає загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивачів про те, що їх батько все своє майно заповів саме їм, а тому неправомірними діями відповідача, який привласнив грошові кошти та речі, були порушені їх майнові права.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходить з того, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте позивачі суду не довели, що відповідач порушив їх майнові права. Будь-яких доказі на підтвердження того, що грошові кошти та речі належали їм на праві власності, в зв'язку з чим відповідач зобов'язаний повернути їм ці грошові кошти та майно, позивачі суду не надали.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 07 жовтня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: