АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №653/5/15-ц Головуючий в І інстанції Венглєвська Н.Б.
Номер провадження №22-ц/791/354/2016 Доповідач: Лісова Г.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого -ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
Секретар -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 3 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Генічеського районного нотаріального округу ОСОБА_9 про усунення від права на спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування

В С Т А Н О В И Л А:

5.01.2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа приватний нотаріус Генічеського районного нотаріального округу ОСОБА_9 про усунення від права на спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування, посилаючись на те, що 2 вересня 2014 року помер їх рідний брат ОСОБА_10, за яким починаючи з 2007 року вони постійно доглядали, так як він хворів на рак внутрішніх органів. Пенсію брат витрачав на лікування, а тому вони несли витрати на комунальні послуги, закупівлю дров, продуктів харчування. З 2013 року постійно знаходилися із спадкодавцем, по черзі ночували в будинку, здійснювали догляд за ним, оскільки брат потребував постійного стороннього догляду, надавали матеріальну допомогу на придбання ліків, отримання медичної допомоги, піклувалися про нього.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 є його діти: дочка ОСОБА_7 та син ОСОБА_8, які не приймали участі у покращенні становища їх батька, не турбувалися про його життя і здоровя, не надавали жодної допомоги. Якщо ОСОБА_8 проживає в іншій державі, то ОСОБА_7 проживаючи в одному місті з батьком відмовлялася від надання йому допомоги та спілкування з ним.

Посилаючись на ч.5 ст.1224 та ч.2 ст.1259 ЦК України просили усунути ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від права на спадкування за законом майна спадкодавця ОСОБА_10, який помер 2.09.2014 року. Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право на спадкування усього майна спадкодавця ОСОБА_10, який помер 2.09.2014 року, як за спадкоємцями першої черги.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 3 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права і процесуального права.

У судовому засіданні позивачі та їх представник апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній, просять рішення суду скасувати як незаконне.

Відповідачка ОСОБА_7 та її представник апеляційну скаргу не визнали, просять її відхилити як безпідставну, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.ст.212-214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлюючи свій обов'язок, маючи можливість його виконувати, не вчиняла необхідних дій.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 2 вересня 2014 року у віці 77 років помер брат позивачів, а батько відповідачів ОСОБА_10, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема житловий будинок розташований в м. Генічеську по пр. Першотравневому,13.

Спадкоємцями за законом першої черги є син від першого шлюбу ОСОБА_8 та дочка від другого шлюбу ОСОБА_7, яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є рідними сестрами спадкодавця, а отже спадкоємцями за законом другої черги.

Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що підстави для усунення відповідачів від спадкування відсутні.

Так, судом було встановлено, що спадкодавець ОСОБА_10 з 2003 року хворів на тяжку хворобу з приводу лімфообластної лімфосаркоми кардіального відділу шлунку ІУ ст. із метастазами в регіональні лімфовузли, у вигляді агастральної астенії ІІІ ст., порушення функцій травлення ІІІ ст. внаслідок чого з 9.12.2003 року був визнаний інвалідом ІІ групи загального захворювання.

Спадкодавець з 2003 по 2013 роки періодично знаходився на лікуванні, оскільки потребував лікування через хворобу, але в цей період самостійно забезпечував умови свого життя, а також доглядав за дружиною, яка також була тяжко хвора. З 2013 року як пояснили позивачі та підтверджується медичною амбулаторною карткою ОСОБА_10, довідками медичних закладів спадкодавець був в безпорадному стані через тяжку хворобу, а отже потребував догляду.

2 вересня 2014 року ОСОБА_10 помер.

Позивачі посилаючись на те, що догляд та допомогу в період, коли спадкодавець знаходився в безпорадному стані надавали вони, сестри, а не діти, які зобовязані були це робити, разом з тим не надали жодного доказу щодо умисного ухилення спадкоємців від надання будь-якої допомоги спадкодавцю, крім посилання на те, що діти протягом тривалого часу не спілкувалися з батьком, що саме по собі не може бути підставою для усунення від спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 постійно проживає в м. Владивосток Російської Федерації, що позбавляло його можливості опікуватися батьком, що визнають і самі позивачі, посилаючись на відстань та скрутне матеріальне становище ОСОБА_8, обмежуючись моральною підтримкою сином батька.

Звязок ОСОБА_7 з батьком був втрачений після того як він розлучився з її матірю.

Як пояснила ОСОБА_5 в судовому засіданні брат забороняв їм запрошувати ОСОБА_7 та просити її про допомогу, чим була викликана така поведінка брата їм невідомо.

Спадкодавець ніколи за життя не говорив про свою дочку як показали свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, які є сусідами спадкодавця, а тому про її існування вони навіть не знали, що підтверджує той факт, що спадкодавець не потребував допомоги саме від ОСОБА_7 взагалі, а також з тих підстав, що отримував допомогу від інших рідних йому людей, сестер.

Позивачі не повідомили ОСОБА_7 про смерть батька.

За таких обставин суд правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для усунення відповідачів від спадкування, оскільки в судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини щодо ухилення, повязаного з винною поведінкою відповідачів, які усвідомлювали свій обовязок, мали можливість його виконувати, але не вчиняли необхідних дій.

Допитаний в порядку окремого доручення Першотравневим районним судом м. Владивостока Приморського краю відповідач ОСОБА_8 визнав вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо усунення його від права на спадкування та визнання за ними як спадкоємцями першої черги права на спадкування всього майна спадкодавця ОСОБА_10, що не породжує для позивачів жодних прав та обовязків повязаних зі спадкуванням, оскільки спадкоємців першої черги не усунено від права на спадкування, підстави ч.2 ст. 1259 ЦК України позивачем не доведені, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги тієї обставини, що відповідачем ОСОБА_8 визнано позов.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 3 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Г.Є. Лісова

Судді:

ОСОБА_2

ОСОБА_3