Справа № 329/1343/15-ц
У Х В А Л А

03 лютого 2016 року смт Чернігівка

Суддя Чернігівського районного суду Запорізької області Глянь С.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді від 10 грудня 2015р. заява була залишена без руху, як така, що не відповідає вимогам ст. 98 ЦПК України, а саме: до заяви про видачу судового наказу додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Так, у ч. 1 ст. 99 ЦПК України чітко вказано, що за подання заяви про видачу судового наказу сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Частиною 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» регламентовано, що при зверненні із заявою про видачу судового наказу ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (встановленої ЗУ «Про державний бюджет» на 01 січня поточного року).Нормами статті 5 вказаного Закону констатовано, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до вимог частини 2, 3 ст. 103 ЦПК України судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" та обов'язково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк пред'явлення судового наказу до виконання. Зазначені відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред'явлення до виконання. Судовий наказ складається і підписується суддею у двох примірниках, один з яких залишається у справі, а другий скріплюється печаткою суду і видається стягувачу після набрання ним законної сили.

Нормами ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник.

Вважаю, в даному випадку існує юридична колізія. Колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

Таким чином, в наказовому провадженні законом не передбачений порядок стягнення судового збору з боржника окремим судовим наказом. Нормами ЗУ «Про виконавче провадження» регламентовано, що судовий наказ відповідає вимогам виконавчого документу, а сторонами виконавчого провадження є стягувач та боржник (не суд).

Зважаючи на вищезазначене та враховуючи, що заявник звертається до суду в наказовому провадженні до заяви про видачу судового наказу необхідно додати документ про сплату судового збору на суму 242,60 грн.

Крім того, стягувач має право звернутися до суду в наказовому провадженні із вимогою про стягнення із боржника судових витрат до яких відносяться і витрати по сплаті судового збору (ч. 1 ст. 88 ЦПК)

Відповідно до ст. 7 ЦПК України, мова цивільного судочинства визначається ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики». Державною мовою України є українська мова (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про засади державної мовної політики»). Судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою (ч.1, ч. 3 ст. 14 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи (наданої копії паспорту) заявник є громадянином України, проживає та зареєстрований на території України, а тому звернення до суду з позовною заявою здійснюється державною мовою. Заявник подав до суду заяву про видачу судового наказу та її копію, складену російською мовою, що є таким, що суперечить вимогам ст.14 Закону України "Про засади державної мовної політики". Заявнику необхідно подати заяву про видачу судового наказу та її копію для стягувача, складену державною мовою.

Беручи до уваги, що заявник проживає на території проведення АТО, суддею був установлений строк до 29 січня 2016 року, для усунення вказаних недоліків.

25 грудня 2015 року до суду надійшли матеріали, які підтверджують повноваження адвоката ОСОБА_2, який представляє інтереси заявника ОСОБА_1

Ухвала про залишення позову без руху отримана представником заявника 30.12.2016 року.

Таким чином, вважаю, що строк на усунення недоліків закінчився.

25.12.2015 до суду надійшла заява про відстрочення уплати судового збору. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд може відстрочити сплату судового збору на визначений час, але не біль як до ухвалення судового рішення у справі. Зважаючи, що судовий наказ є особливою формою судового рішення і є кінцевим документом при розгляді заяви, вважаю, що відсутні підстави в задоволенні вищезазначеної заяви про відстрочення уплати судового збору.

Отже, вказані в ухвалі суду недоліки не усунені.

Нормами ч. 6 ст. 105 ЦПК України регламентовано, що до неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу застосовуються норми ст. 121 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли позивачем не виконані вимоги ст. 119 ЦПК України та не усунені недоліки, зазначені в ухвалі суду.

Розяснити заявнику, що він може звернутися до суду повторно, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Виходячи з наведеного, керуючись ч. 2 ст. 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо заборгованості по заробітній платі, визнати неподаною та повернути позивачеві.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Чернігівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення (отримання) ухвали апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: С.І. Глянь