Провадження № 2/522/2106/16
26 січня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2; третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -
Позивач у вересні 2014 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2; третя особа ОСОБА_3 та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 20.05.2015 року, просила стягнути з відповідача грошові кошти на суму 646 376, 99 грн. та судові витрати.
У судове засідання 26.01.2016 року представник позивача ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 29.07.2014 року) не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 26.01.2016 р. не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином та своєчасно повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання, призначене на 26.01.2016 року не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином та своєчасно повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Жодних клопотань суду не заявляв.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача та третьої особи та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та третьої особи, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ст.197 ЦПК України, у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що дійсно були укладені такі договори, як договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі №1084 від 28 вересня 2009 року та - договір застави транспортного засобу від 29 вересня 2009 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1085.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2012 року, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 593 110 гривен, а також 1820 гривен в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 594 930 гривен, та звернуто стягнення на транспортний засіб, що є предметом застави за договором застави транспортного засобу від 29 вересня 2009 року, а саме автомобіль марки Lexus, модель RX350, 2008 року випуску, номери шасі (кузова,рами) JTJHK31U702049357, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1.

14 листопада 2012 року апеляційний суд Одеської області своїм рішенням змінив рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2012 року та в рахунок погашення заборгованості за договором позики у розмірі 593 100 гривень звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки Lexus, модель RX350, 2008 року випуску, номери шасі (кузова,рами) JTJHK31U702049357, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, шляхом передання його у власність ОСОБА_3. Ухвалою ВССУ від 04.12.2014 року вищезгадане рішення апеляційного суду Одеської області від 14.11.2012 року залишено без змін.

Судом встановлено також, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2014 року (справа №522/2437/14-ц) визнано за ОСОБА_3 право власності на транспортний засіб: автомобіль марки «Lexus», модель RX350, 2008 року випуску, номери шасі (кузова, рами) JTJHK31U702049357, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про заставу» застава це спосіб забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною 1 статті 11 Закону України «Про заставу» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 583 ЦК України, відповідно до якої заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Ні ЦК України, ні Закон України «Про заставу» не містять положень, які б зобов'язували сторони договору застави укладати окремий договір майнової поруки.

Так, згідно з нормами чинного законодавства майновий поручитель та основний боржник, зобовязання якого перед кредитором забезпечені заставою майна, що належить на праві власності майновому поручителю, відповідають перед кредитором солідарно.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачає заміну кредитора у зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Майновий поручитель, який виконав основне зобовязання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в тому самому обсязі і на тих самих умовах, що існували до моменту такого переходу, якщо інше не передбачено законом або договором. Відбувається лише заміна особи, на користь якої боржник повинен виконати зобовязання, забезпечені заставою, сутність зобовязання залишається незмінною (ст. 514 ЦК).

Враховуючи, що ОСОБА_3 реалізував своє право та задовольнив вимоги за договором позики за рахунок заставленого майна, власником якого є ОСОБА_1, набув право власності на предмет застави автомобіль марки «Lexus», модель RX350, 2008 року випуску, номери шасі (кузова, рами) JTJHK31U702049357, реєстраційний номер НОМЕР_2, то до ОСОБА_1 перейшло право вимоги до боржника щодо відшкодування сплаченої нею як майновим поручителем суми вартості заставленого майна у розмірі 392 114, 00 грн..

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача, загальна сума заборгованості з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми боргу складає 646 376, 99 грн., з яких:

-392 114, 00 грн. сума основної заборгованості;

-29 581, 76 грн. три відсотки річних;

-224 681, 23 грн. інфляційне збільшення суми боргу.

Розрахунок заборгованості наявний у матеріалах справи (а.с. 128).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити та стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 646 376 (шістсот сорок шість тисяч триста сімдесят шість) гривень 99 коп..

Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки, позивач поніс витрати по сплаті судового збору, останні стягнути на користь позивача з відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, ч.4 ст.169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 15,16, 509, 512, 525, 526, 530, 1048-1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2; третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 646 376 (шістсот сорок шість тисяч триста сімдесят шість) гривень 99 коп., з яких:

-392 114, 00 грн. сума основної заборгованості;

-29 581, 76 грн. три відсотки річних;

-224 681, 23 грн. інфляційне збільшення суми боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя: Домусчі Л.В.

26.01.2016