Справа № 2-276/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Іоновій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири, на ? частини земельної ділянки та житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду за зазначеним позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 27,6 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1915 гектарів, яка розташована в АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 38,9 кв. м.

В позові посилається на те, що позивачка з відповідачкою є співвласниками вищевказаної квартири, земельної ділянки та житлового будинку на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 03 квітня 2002 року, проте відповідачка позбавляє позивачку можливості вільно розпоряджатись та користуватись майном, не надає правовстановлюючі документи, чим вчиняє перешкоди у користуванні власністю.

Також, представник позивачки зазначає, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріальної контори, щоб отримати дублікати свідоцтв про право на спадщину, проте у їх видачі було відмовлено, оскільки оригінали не втрачено та підстав для видачі дублікатів немає.

В судове засідання представник позивачки не з'явився, надававши до суду заяву, в якій, підтримуючи позовні вимоги, просив розглядати справу у його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце та час розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд, дослідивши письмову заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2002 року № 4-2522.

Також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2002 року №4-2528 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2002 року №4-2525.

Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, земельну ділянку та житловий будинок були видані державним нотаріусом на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в одному екземплярі на кожний об'єкт нерухомого майна.

Проте, позивачка, як власниця ? частини вищезазначеного майна, позбавлена права на свій розсуд розпоряджатися майном, оскільки відповідачка не надає правовстановлюючі документи на вказане майно.

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріальної контори, щоб отримати дублікати свідоцтв про право на спадщину, проте, відповідно до листа від 11.08.2015 року № 3567/02-14 їй було повідомлено, що 30.07.2015 року ОСОБА_2 звернулась з заявою до Другої київської державної нотаріальної контори та повідомила, що оригінали правовстановлюючих документів (свідоцтва про право на спадщину за законом) знаходяться у неї, та просила не видавати дублікати свідоцтв у зв'язку з конфліктною ситуацією яка буде вирішуватись в суді, внаслідок чого позивачці було відмовлено у видачі документів.

Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказуваннями, та не може ґрунтуватися на припущеннях, оскільки відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Статтями 316, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого є визнання права.

Таким чином, на підставі зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених вимог позивачки, оскільки інших доказів, обставин або заперечень в спростування її вимог відповідачкою суду не надано, тому суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 27,6 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1915 гектарів, яка розташована в АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 38,9 кв. м.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 3 205,20 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 316, 321, 346, 392, 717 ЦК України ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири, на ? частини земельної ділянки та житлового будинку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 27,6 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1915 гектарів, яка розташована в АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 38,9 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3 205,20 грн.

Рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: