Провадження № 22-ц/780/1550/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 4 17.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Зінченко О.А. про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно спільної сумісної власності та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину на 1/3 частину спадкового майна,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно спільної сумісної власності та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину на 1/3 частину спадкового майна. Заявлений позов мотивувала тим, що з 22 квітня 2000 року по 22 червня 2009 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_6, а після розірвання шлюбу продовжувала проживати із ним однією сім'єю до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року; 17 червня 2002 року під час перебування у шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_8. Подружжя розлучилося формально, так як у зв'язку з підприємницькою діяльністю чоловіка на нього та його родину здійснювався постійний психологічний тиск та переслідування невстановленими особами, після отримання рішення суду про розлучення вони продовжували спільно проживати однією сім'єю, спільно виховували доньку, спільно вели господарство. 05 березня 2007 року ОСОБА_6 під час перебування із нею в шлюбі було створено ТОВ «Авіакомпанія «Скайстар Авіа», при цьому внесок у статутний капітал у розмірі 40000 грн., що складає 100 %, здійснено у повному обсязі 02 березня 2008 року під час перебування із нею в шлюбі. Враховуючи, що під час створення, наповнення статутного капіталу та подальшого ведення господарської діяльності компанії вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_6, тому має право на частку в статутному капіталі, яка складає 50 % у розмірі 20000 грн. Збільшивши позовні вимоги в грудні 2015 року, просила встановити факт проживання ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 із 22 червня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнати право власності ОСОБА_2 на майно спільної сумісної власності - частку в статутному капіталі ТОВ «Авіакомпанія «Скайстар Авіа», що складає 50 % у розмірі 20000 грн., визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі товариства, видане ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року в задоволенніпозову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що додаткова частина частки ОСОБА_6 до статутного капіталу товариства внесена ним після 22 червня 2009 року під час проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тому встановлення юридичного факту проживання має суттєве значення для вирішення справи. Крім того, частку у статутний капітал приватного підприємства ОСОБА_6 вніс як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець або інший суб'єкт господарювання, тому ці внесені кошти у статутний капітал є спільною сумісною власністю подружжя і частина з них належить позивачу. Також суд першої інстанції не врахував заяву ОСОБА_4 про визнання у повному обсязі позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки відповідно до ст. 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Оскільки спірні правовідносини стосуються поділу майна подружжя, що було набуте в зареєстрованому шлюбі, встановлення даного факту не впливає на правовий режим спільного майна, набутого в період шлюбу. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що встановлення факту спільного проживання не має значення для охорони інтересів та майнових прав позивача при поділі майна, набутого в період шлюбу, оскільки не породжує юридичних наслідків. Суд першої інстанції також відмовив в позові про визнання за позивачем права власності на частку в статутному капіталі ТОВ «Авіакомпанія «Скайстар Авіа», посилаючись на те, що статутний капітал товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності, а позивач має право вимоги половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Похідною суд вважав і відмову в задоволенні позову в частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі ТОВ «Авіакомпанія «Скайстар Авіа», виданих на ім'я відповідачів.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі із 22 квітня 2000 року, мають спільну дитину ОСОБА_8. (а.с.14, 16 т. 1).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22 червня 2009 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 розірвано (а.с. 17 т. 1) .

05 березня 2007 року ОСОБА_6, під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, було створено ТОВ «Авіокомпанія «Скайстар Авіа», юридична адреса якої: 50015 АДРЕСА_1. Внесок засновника даного товариства ОСОБА_6 у статутний капітал компанії 100 % у розмірі 40000 грн., здійснено у повному обсязі 02 березня 2008 року, тобто, під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, інформаційною довідкою про юридичну особу, надані Міністерством юстиції України (а.с.161-164,165 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

22 березня 2014 року приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Зінченко О.А. було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі ТОВ «Авіокомпанія «Скайстар Авіа» відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 21 т. 3) та в цей же день видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі ТОВ «Авіокомпанія «Скайстар Авіа» відповідачу ОСОБА_3 (а.с. 19 т. 3).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, виходячи із змісту інформаційної довідки про юридичну особу, прийшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача про те, що спірне майно, а саме частка статутного капіталу ОСОБА_6 була внесена останнім після розірвання шлюбу 22 червня 2009 року, а тому встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу за цей період не потребується, оскільки даний факт не тягне за собою юридичних наслідків.

Доводами апеляційної скарги висновки суду в цій частині не спростовані.

Колегія суддів враховує, що при зверненні до суду із позовом позивач наголошувала, що внесок ОСОБА_6 у статутний капітал ТОВ «Авіакомпанія «Скайстар Авіа» 100 % у розмірі 40000 грн. здійснено у повному обсязі 02 березня 2008 року під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 (а. с. 5 т. 1).

Наявність в матеріалах справи нової редакції статуту ТОВ «Авіакомпанія «Скайстар Авіа» від 30 березня 2012 року не є доказом внесення частки статутного капіталу ОСОБА_6 саме у зазначений період, оскільки із статуту не вбачається, в зв'язку із чим даний установчий документ потребував змін.

Оцінюючи висновки суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в статутному капіталі ТОВ «Авіакомпанія «Скайстар Авіа», колегія суддів враховує наступне.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Виходячи зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на встановлене суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Посилання апеляційної скарги на рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 17-рп/2012 висновків суду першої інстанції не спростовують і стосуються інших правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції врахував наведені вимоги закону, врахував, що ТОВ «Авіакомпанія «Скайстар Авіа» є юридичною особою, що не залучена до розгляду справи, діяльність якої здійснюється з урахуванням статуту підприємства, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові в частині визнання права власності на частку в статутному капіталі товариства.

При цьому посилання апелянта на те, що відповідач ОСОБА_4 визнав позов у цій частині, не може бути підставою для визнання права на частку в товаристві з огляду на те, що питання діяльності господарського товариства регулюється відповідними статутними документами.

Оскільки із вимогами про виплату спірної суми грошових коштів позивач не зверталася, її права та інтереси не підлягають захистові у заявлений спосіб, і суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Як похідні, суд першої інстанції також оцінив вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, із чим колегія суддів погоджується, оскільки позивачем не доведено порушення видачею даних свідоцтв її прав, підстав для зміни часток у спадщині під час розгляду справи також не встановлено.

Апеляційна скарга не містить заперечень та спростувань відносно висновків суду в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Кулішенко Ю.М.

Фінагєєв В.О.