Номер провадження: 22-ц/785/6043/16
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 14 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 14 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майнавідмовлено.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_2подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 14 січня 2016 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а саме витребувати від ОСОБА_3 автомобіль Камаз Д/Н 31420ОВ на користь ОСОБА_2

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що являється власником майна про яке йдеться в позові та, що це майно перебувало або перебуває у незаконному володінні відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в травні 2013 року він надав у користування відповідачу, на його прохання, свій автомобіль КАМАЗ, модель 5320, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. для збирання врожаю . При передачі автомобіля позивач, також, передав відповідачу техпаспорт на цей автомобіль. Однак відповідач не повернув йому автомобіль, після чого він звернувся до правоохоронних органів із заявою та до суду з позовом, та на підставі ст.ст. 390, 400,610,611,785,831,834,836,1212,1213 ЦК України просив суд витребувати від відповідача автомобіль Камаз Д/Н 31420ОВ і технічний паспорт на нього.

Неодноразово уточнюючи, доповнюючи та змінюючи позовні вимоги в їх кінцевій редакції, позивач просив суд відшкодувати матеріальні збитки на підставі 610, 611,785 ЦК України завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, відповідно 1166,1192,1212-1214 ЦК України та витребувати аналогічний автомобіль КАМАЗ або стягнути на його користь кошти в сумі 380 000 грн. у відповідності ст.. 387 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2013 року ОСОБА_4 своєю довіреністю уповноважив позивача строком на три роки представляти його інтереси в усіх компетентних органах, організаціях та установах з питань експлуатації, обслуговування та розпорядження (продавати, здавати в оренду на умовах за його розсудом, обмінювати, страхувати та зняти з обліку в органах ДАЇ) щодо належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 4 липня 2002 року автомобіля КАМАЗ, модель 5320, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 13 лютого 2014 року ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 22000 гривень відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що 08.12.2006 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 довіреність на право експлуатації, обслуговування та розпорядження автомобілем КАМАЗ, модель 5320, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 сроком на три роки. В травні 2013 року ОСОБА_2 продав автомобіль КАМАЗ, модель 5320, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. ОСОБА_3, при цьому повноважень на продаж цього автомобіля у позивача не було, так, як строк довіреності від 08.12.2006 року сплив 08.12.2013 року, а нова довіреність ОСОБА_2 була надана ОСОБА_4 лише 19 жовтня 2013 року, отже власником вказаного автомобіля являється ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 4 липня 2002 року автомобіля КАМАЗ, модель 5320, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. При цьому, ОСОБА_2 обґрунтовував стягнення матеріальної шкоди у сумі 22000 гривень в зв'язку з недоплатою ОСОБА_3 коштів в сумі 22 000 грн. за проданий автомобіль.

З наданої постанови Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2015 року вбачається, що позивач на початку червня 2013 року саме продав вказаний автомобіль та причіп за 52000 грн. відповідачеві, який розібрав його на запчастини й продав, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що тільки власник має право на пред'явлення позову про витребування майна на підставі ст.. 387, 1213 ЦК України, і при цьому, майно, якого позбавився власник необхідно щоб збереглося в натурі і перебувало у фактичному володінні іншої особи.

Крім цього, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до частин першої якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заявлені позивачем підстави для задоволення вимог являються взаємовиключними, які суд першої інстанції, у порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, не усунув, а суд апеляційної інстанції законом не наділений такими повноваженнями саме уточняти позовні вимоги

Відповідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, згідно ст.. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих судом сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 57- 60 ЦПК України, кожна сторона, за допомогою належних та допустимих доказів, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм права, враховуючи, що позивач не являвся власником автомобіля КАМАЗ, модель 5320, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в момент його відчуження, не являється потерпілим в розумінні статті 1192 ЦК України, та того факту, що вказаного автомобіля взагалі не існує, оскільки він розібраний на запчастини, колегія вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволені позову з підстав його недоведеності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач являється законним володільцем автомобіля КАМАЗ на підставі довіреності є неспроможними з огляду на те, що строк довіреності від 08.12.2006 року сплив 08.12.2013 року, а нова довіреність ОСОБА_2 була надана ОСОБА_4 лише 19 жовтня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що правочин про передачу автомобіля КАМАЗ відповідачеві є нікчемним не приймається до уваги, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися.

Інші доводи та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 14 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова