АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» про визнання дій незаконними, скасування нормативних актів, стягнення недоотриманих коштів та моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» (надалі - ДСП «Чорнобильський спецкомбінат») про визнання дій незаконними, скасування нормативних актів, стягнення недоотриманих коштів та моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії.

Зазначила, що згідно наказу ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 14 травня 2014 року № 178-ос «Про продовження невикористаної частини відпустки та зміну дати звільнення ОСОБА_1» ОСОБА_1 звільнена з 24 квітня 2014 року за скороченням штату, пункт 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (надалі - Кзпп України).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера другої категорії відділу з організації діяльності охорони комплексу з охорони об'єктів зони відчуження та фізичного захисту ДСП «Чорнобильський спецкомбінат».

Встановлено, що на виконання рішення суду, наказом ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 26 листопада 2014 року № 630-ос ОСОБА_1 поновлено на роботі з 24 квітня 2014 року.

Відповідно до телеграми ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» ОСОБА_1 перебувала 01 грудня 2014 року у відділі кадрів підприємства, де отримала направлення на обов'язковий попередній медичний огляд працівників.

Під час роботи по дорозі до медичного закладу у м. Чорнобилі 01 грудня 2014 року, в зв'язку із падінням на слизькій дорозі через забій та травмування кульшового суглоба відбулося погіршення стану здоров'я, що явилося причиною перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 02 грудня 2014 року.

Інформацію щодо перебування ОСОБА_1 на лікарняному повідомлено по телефону спочатку у відділ кадрів, а потім надіслано ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» відповідну заяву.

Для відновлення здоров'я позивачка знаходилася на стаціонарному лікуванні з 02 грудня по 15 грудня 2014 року та на амбулаторному лікуванні з 16 грудня по 27 грудня 2014 року.

Відповідно до листа ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 12 лютого 2015 року № 213- 568 підприємством проведено оплату листків непрацездатності за грудень 2014 року.

Згідно розрахункового листа за грудень 2014 року ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» ОСОБА_1 проведено оплату лікарняних та за один робочий день 01 грудня 2014 року.

У подальшому, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року - скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Управлінням Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва 09 липня 2015 року наданий розрахунок пенсії за віком, де у довідці наведено заробіток (дохід) за грудень 2014 року в розмірі 3855 грн. 58 коп. та цей же період зараховано до страхового стажу згідно статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до наказу ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 14 травня 2014 року № 178-ос «Про продовження невикористаної частини відпустки та зміну дати звільнення ОСОБА_1» встановлена дата звільнення - 24 квітня 2014 року.

ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» при звільненні не усунено порушення права на належну оплату праці ОСОБА_1 через не проведення коригування посадового окладу з 01 грудня 2013 року.

Вказує, що з урахуванням збільшення розміру мінімальної заробітної плати, новий посадовий оклад ОСОБА_1 становитиме 3871 грн., проте у грудні 2014 року, в порушення п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та п. 4.20 колективного договору ДСП «Чорнобильський спецкомбінат», позивачці нарахована заробітна плата виходячи із посадового окладу, який діяв до 01 грудня 2013 року, в розмірі 3645 грн.

З урахуванням уточнень до позову, ОСОБА_1 просила:

визнати дії ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» щодо порушення конституційного права ОСОБА_1 на належну оплату праці при її звільненні через не проведення коригування посадового окладу з 01 грудня 2013 року незаконними; скасувати нормативні акти ДСП «Чорнобильський спецкомбінат», які призвели до порушення конституційного права ОСОБА_1 на належну оплату праці при її звільненні та виплатити різницю невиплаченої заробітної плати з урахуванням сум індексації за період з 01 грудня 2013 року по 24 квітня 2014 року та за грудень 2014 року; стягнути з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на її користь, за період з грудня 2013 року по 24 квітня 2014 року та за грудень 2014 року, різницю невиплаченої заробітної плати, сум щорічної відпустки, компенсації за невикористані відпустки, вихідної допомоги та по листках непрацездатності (з вирахуванням податків та обов'язкових платежів) у розрахунку згідно перерахунку позивачки, що в загальній сумі складає 581 грн. 98 коп., з яких 11 грн. 30 коп. - основна зарплата за грудень 2014 року; 01 грн. 13 коп. - премія за грудень 2014 року; 71 коп. - індексація доходів за грудень 2014 року; 22 грн. 24 коп. - лікарняні за 5 днів в грудні 2014 року; 35 грн. 42 коп. - лікарняні ФСС за грудень 2014 року, робочі години 43; 8267 грн. 55 коп. - лікарняні ФСС грудень 2014 року, робочі години 82; 44 грн. 86 коп. - відпустка за січень 2014 року; 07 грн. 21 коп. - відпустка за квітень 2014 року; 115 грн. 30 коп. - компенсація відпустки за 16 днів; 50 грн. 44 коп. - компенсація відпустки за 7 днів; 225 грн. 82 коп. - вихідна допомога; зобов'язати підготувати заяву - розрахунок до ФСС й після надходження коштів, додатково нарахувати й виплатити по лікарняних за грудень 2014р. 35,42 та 67,55, а також стягнути з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» моральну шкоду, в сумі 1000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши представника позивачки, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване по справі рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала на посаді інженера другої категорії групи з організації діяльності охорони Комплексу з охорони об'єктів зони відчуження та фізичного захисту ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» з 01 серпня 2012 року (а.с.100 т.1).

Наказом ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 14 травня 2013 року № 227 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення персоналу» (на виконання наказів від 28 березня 2013 року № 153 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення персоналу») з 15 серпня 2013 року введено в дію зміни № 20 до діючого штатного розпису, відповідно до виробничих потреб із врахуванням нової організаційної структури «Сторожової охорони», згідно з яким виведено та скорочено ряд посад (а.с.101-102 т.1)

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, яким скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди й ухвалено нові рішення про відмову у позові, визнано доведеним законність звільнення ОСОБА_1 з посади інженера другої категорії відділу організації діяльності охорони Комплексу з охорони об'єктів зони відчуження та фізичного захисту (а.с.118-120 т.1).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судовим рішенням визнано доведеним, що з 15 серпня 2013 року в штатному розписі підприємства посада, яку обіймала позивачка, а також розмір її посадового окладу, з моменту скорочення штату відсутні, що виключає підстави до підвищення раніше визначеного їй окладу при умові збільшення тарифних ставок та посадових окладів.

02 липня 2013 року ОСОБА_1 отримала попередження про звільнення, в якому зазначено, що відповідно до наказу від 14 травня 2014 року її посада підлягає скороченню і підприємство пропонує їй ряд вакантних посад, а 04 вересня 2013 року позивачка звернулася до відповідача з заявою, в якій просила надати їй щорічну основну відпустку з наступним звільненням (а.с.103,104 т.1).

Наказом ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 04 вересня 2013 року № 501-ос ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку з 05 вересня по 10 жовтня 2013 року та зазначено, що останній день відпустки 10 жовтня 2013 року вважати датою звільнення, бухгалтерії доручено виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку і компенсацію за 5 календарних днів невикористаної відпустки (а.с.104 т.1).

Матеріалами справи доведено, що рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи було прийнято 04 вересня 2013 року, проте дата звільнення неодноразово змінювалася у зв'язку з перебуванням позивачки на лікарняному й остаточно наказом № 178 ос від 14 травня 2014 року датою звільнення ОСОБА_1 з роботи визначено 24 квітня 2014 року (а.с. 105-109, 166 т.1).

З матеріалів справи убачається, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера другої категорії відділу з організації діяльності охорони Комплексу з охорони об'єктів зони відчуження та фізичного захисту ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 26 066 грн. 20 коп.

Встановлено, що 26 листопада 2014 року на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інженера другої категорії відділу з організації діяльності охорони Комплексу з охорони об'єктів зони відчуження та фізичного захисту ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» було винесено наказ № 630-ос «Про поновлення на роботі», п. 2 якого зазначено, що ОСОБА_1 може бути допущено до роботи лише після проходження медичного огляду (а.с.167 т.1).

Рішенням апеляційної інстанції від 22 січня 2015 року визнано доведеним звільнення ОСОБА_1 з роботи з дотриманням вимог трудового законодавства, у зв'язку з чим наказом адміністрації ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 12 лютого 2015 року № 42ос, скасовано наказ від 26 листопада 2014 року № 630 ос про поновлення позивачки на роботі (а.с.118-120, 168 т.1).

При цьому колегія суддів оцінює критично доводи апеляційної скарги, що наведена в рішенні районного суду посада ОСОБА_1 як інженера другої категорії групи з організації та контролю діяльності охорони не відповідає дійсності та не підтверджується доказами.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що позивачкою оспорюється правомірність звільнення її з роботи, проте колегія суддів позбавлена правових підстав до перевірки законності ухваленого колегією суддів 22 січня 2015 року судового рішення.

Одночасно колегія суддів враховує йположення ч. 3 ст. 61 ЦПК України у відповідності до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, ОСОБА_1 звільнено відповідачем з посади інженера другої категорії групи з організації та контролю діяльності охорони Комплексу з охорони об'єктів зони відчуження та фізичного захисту на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України наказом від 04 вересня 2013 року № 501 ос з урахуванням змін, внесених наказом № 178ос від 14 травня 2014 року.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не знайшли свого підтвердження й посилання апеляційної скарги щодо невірного нарахування виплат за період з 01 грудня 2013 року по 24 квітня 2014 року та за грудень 2014 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу №178-ос від 14 травня 2014 року, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (а.с.106-109 т.1), змінено дату звільнення на 24 квітня 2014 року (а.с.110 т.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Порядком оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 439, оплата лише перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця. Починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності допомога виплачується Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Тобто, за рахунок підприємства допомога по тимчасовій непрацездатності оплачена тільки за період з 02.12.2014 по 06.12.2014 за 3 робочі дні за графіком роботи підприємства, а інші дні тимчасової непрацездатності оплачено Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно п. 10 Порядку № 1266 якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у пункті 4 цього Порядку, або якщо страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата (грошове забезпечення) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

Матеріали справи свідчать про виконання відповідачем зазначеного п. 10 Порядку.

Відповідно абз. 1 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 №100 (далі - Порядку № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

З долученого до справи наказу № 330с від 27 січня 2024 року убачається, що ОСОБА_1 перебувала у відпустці з 28 грудня 2013 року по 13 січня 2014 року, а тому підприємством обґрунтовано застосовано розрахунковий період з січня 2013 року по грудень 2013 року для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки.

Відповідно п. 7 Порядку № 100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Матеріали справи свідчать, що для обчислення ОСОБА_1 середнього заробітку та оплату відпустки 24 квітня 2014 року й компенсації за 23 календарні дні невикористаної відпустки, розрахунковий період взято згідно положень п. 7 Порядку №100 - з квітня 2013 року по березень 2014 року.

Згідно абз. 4 п. З Порядку № 100, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов'язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 4 Порядку № 100 при обчислені середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та оплата щорічної відпустки.

Згідно з абз. 4 п. 2 Порядку № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 100 в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

За таких обставин, відповідачем обґрунтовано була нарахована і виплачена ОСОБА_1 вихідна допомога в розмірі визначеного їй під час виконання трудових обов'язків посадового окладу.

Доплата особам, які працюють у зоні відчуження, передбачена ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до структури заробітної плати не входить, вона є соціальною гарантією і відповідно до Закону України «Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» від 10 лютого 2000 року № 1445-111 фінансуються за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення та інших джерел, визначених законодавством України.

10 вересня 2008 року на виконання ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження», яка встановлювала доплату у розмірі 150 відсотків мінімальної заробітної плати. Така доплата визначається пропорційно відпрацьованому часу, але не більше від зазначеного розміру.

Отже, доплата за роботу у зоні відчуження відноситься до соціальних та компенсаційних виплат, то відповідно до п. 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження не враховується.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів визнає безпідставними посилання апеляційної скарги на необхідність коригування доплат позивачці за роботу в зоні відчуження на коефіцієнт підвищення посадового окладу при розрахунку відпускних за січень, квітень 2014 року та компенсації відпустки при звільненні.

Необґрунтованими є й твердження апеляційної скарги про необхідність стягнення індексації заробітної плати за період з 01 грудня 2013 року по 24 квітня 2014 року та за грудень 2014 року, остільки згідно п. 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою КМ України від 17 липня 2013 року № 1078, до об'єктів індексації не відносяться виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати, куди входить також оплата відпустки та допомога по тимчасовій непрацездатності.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 у вказаний період фактично не відпрацювала жодного робочого дня і не мала заробітку, а наказ № 630 ос від 26 листопада 2014 року, про поновлення її на роботі, у подальшому було скасовано наказом № 42 ос від 12 лютого 2015 року (а.с.167,168 т.1).

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року визнано доведеним законність звільнення ОСОБА_1 з посади інженера другої категорії групи з організації та контролю діяльності охорони Комплексу з охорони об'єктів зони відчуження та фізичного захисту на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.120 т.1).

Заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди матеріалами справи не доведено.

З огляду на викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/6360/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9420/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.