Справа № 139/950/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 листопада 2016 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Коломійцевої В.І.

секретаря Мельник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

18 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

ОСОБА_4 мотивувала тим, що 23 лютого 1996 року померла ОСОБА_6, яка постійно проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилось спадкове майно земельна частка (пай), що перебувала у колективній власності КСП «Колос» с. Морозівка Мурованокуриловецького району, розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах, належна померлій на підставі сертифіката серії РН №050321, виданого Мурованокуриловецькою райдержадміністрацією на підставі розпорядження від 06 серпня 2001 року № 161 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 4299.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 був її чоловік ОСОБА_7, який фактично спадщину прийняв, та діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які в свою чергу стосовно оформлення своєї частки у спадщині до нотаріальної контори не звертались та на неї не претендують, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає.

18 липня 2003 року помер ОСОБА_7, який постійно проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті залишилось спадкове майно земельна частка (пай) прийнята у спадщину після смерті ОСОБА_6

Померлий ОСОБА_7 залишив заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради 16.05.1997 року за № 396 на її імя. Крім неї, після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями за законом є діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які в свою чергу відмовились від своєї частки у спадщині, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви.

Вона спадщину прийняла, однак через відсутність правовстановлюючого документу на вказану земельну частку (пай), не може отримати свідоцтво про право на спадщину, тому змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 і не оформив спадкових прав.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, просила справу розглянути у її відсутності, про що зазначила у позовній заяві (а.с. 5).

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зявилися, надіслали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. ОСОБА_4 визнають (а.с. 35,36,37).

Відповідач ОСОБА_5 сільська рада Мурованокуриловецького району Вінницької області надала суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Позовні вимоги визнають (а.с. 32).

Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 лютого 1996 року в с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області померла ОСОБА_6 (а.с. 8).

ОСОБА_6 належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП Колос ОСОБА_5 сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату серії ВН № 050321. Вартість зазначеної земельної частки (паю) становить 58914,96 грн. (а.с. 16).

Стаття 524 ЦК УРСР (1963 р.) встановлює, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994 року (яка була чинна на час відкриття спадщини), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ОСОБА_8 народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Зі свідоцтва про одруження (а.с. 10), довідки ОСОБА_5 сільської ради № 525 від 07.09.2016 року (а.с. 13) вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були її діти ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_7 Спадщину фактично прийняв чоловік померлої ОСОБА_7 вступивши в управління та володіння спадковим майном, проживаючи разом з нею безпосередньо перед її смертю.

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 45568079 та 45568098 від 27.10.2016 року слідує, що спадкова справа на імя померлої 23 лютого 1996 року ОСОБА_6 не заводилася, тобто спадкові права ніким не оформлялися (а.с.27-28).

Таким чином, ОСОБА_8 за життя не оформив прийняту у спадщину після смерті ОСОБА_6 земельну частку (пай).

18 липня 2003 року в м. Могилів-Подільський Мурованокуриловецького району Вінницької області помер ОСОБА_7 (а.с. 9).

ОСОБА_7 належало прийняте у спадщину після смерті ОСОБА_6 право на земельну частку (пай).

Згідно ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Померлий ОСОБА_7 залишив заповіт посвідчений секретарем Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області 16.05.1997 року згідно якого все своє майно заповів позивачу ОСОБА_1 (а.с. 11).

Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 188/2015 на ім'я померлого 18 липня 2003 року ОСОБА_7 слідує, що ОСОБА_1 після встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Таким чином позивач прийняла спадщину. Інші спадкоємці за законом, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 спадщини не прийняли та на неї не претендують про що подали нотаріусу відповідні заяви.

Постановою державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори від 20.09.2016 року (а.с.17) з підстав відсутності правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З оголошення в газеті «33-й Канал» від 28 вересня 2016 року слідує, що оригінал сертифіката, що посвідчував право ОСОБА_6 на земельну частку (пай) втрачено (а.с. 15).

Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідачі визнали позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) як спадкоємця ОСОБА_7

Керуючись ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР ст.ст. 1218, 1216, 1223, 1258, 1268 ЦК України, ст. ст. 213 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_7 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право на земельну частку (пай) площею 2,16 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території ОСОБА_5 сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (сертифікат серії РН № 050321) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, який помер 18 липня 2003 року та прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, яка померла 23 лютого 1996 року, і не оформив спадкових прав.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: