РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1297/16-ц

20 жовтня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 як законного представника малолітньої ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ОСОБА_4 «Кредитні ініціативи» ) звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі ПАТ АК «Промінвестбанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про передачу прав за договорами забезпечення.

Разом з тим, 17 грудня 2012 року , між ОСОБА_4 «Кредитні ініціативи» та ПАТ АК «Промінвестбанк», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір про відступлення прав вимоги.

Внаслідок укладання указаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ОСОБА_4 «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №091/08 від 18.02.2008 року, позичальником згідно якого є відповідач ОСОБА_1

18 лютого 2008 року між ПАТ АК «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про іпотечний кредит №091/08 (далі кредитний договір), за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 200 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення не пізніше 16 лютого 2018 року.

За умовами додаткової угоди до укладеного кредитного договору від 27 травня 2008 року за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 23 % річних.

18 лютого 2008 року на виконання кредитних зобов'язання між ПАТ АК «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., м.Костопіль, вул.Єсеніна, буд.2е та земельна ділянка за цією ж адресою площею 660 кв.м.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 25 квітня 2016 року складала 447 686,38 грн.

Ураховуючи вказане, позивач ОСОБА_4 «Кредитні ініціативи» просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме зазначені будинок та земельну ділянку, шляхом її продажу з проведенням прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна та виселити відповідачів, які зареєстровані та проживають у вказаному житловому будинку.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позові та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом, звернення стягнення на предмет іпотеки на користь позивача вже здійснюється виконавчою службою на підставі виконавчих написів нотаріуса. Крім того, зазначила що позовні вимоги про виселення також є необґрунтованими, оскільки особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. І саме такою є правова позиція Верховного Суду України. Також подала до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Костопільської райдержадміністрації, ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що задоволення позову буде порушувати права і інтереси малолітньої дитини.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши надані сторонами докази у справі та всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18 лютого 2008р. між ПАТ "АК Промінвестбанк" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №091/08, згідно якого відповідачеві надано кредит в розмірі 200000 грн. 00 коп. строком по 16.02.2018 року зі сплатою процентів за користування у розмірі 18% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 18 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якої є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., м.Костопіль, вул.Єсеніна, буд.2е та земельна ділянка за цією ж адресою площею 660 кв.м.

17 грудня 2012 року між ПАТ АК «Промінвестбанк» та ОСОБА_4 «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про передачу прав за договорами забезпечення та Договір про відступлення прав вимоги, внаслідок чого відбулася заміна кредитора, а саме ОСОБА_4 «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №091/08 від 18.02.2008 року, позичальником згідно якого є відповідач ОСОБА_1

Оскільки позичальник не виконала взяті на себе зобов'язання за цими договорами, утворилась заборгованість. Дана обставина не заперечується самим відповідачем.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №091/08 від 16.02.2008 p., розмір якої станом на 25 квітня 2016 року складала 447 686,38 грн., у тому числі:

- за кредитом - 200 000,00 грн.;

- по відсотках - 247 638,38 грн.

Відповідно до п.5.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку виконання зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Кредитного договору строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені Кредитним договором строки сум процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки(пені,штрафу), що передбачені Кредитним договором.

Згідно з п.5.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього Договору в добровільному (позасудовому) порядку.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене ЗУ «Про іпотеку».

Частиною 1 ст.33, ст.39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 допустила заборгованість по кредитному договору, вимоги банку щодо задоволення свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 стверджував, що оцінка предмету іпотеки буде проведена субєктом оціночної діяльності чи незалежним експертом на стадії виконання судового рішення та проведення прилюдних торгів у відповідності до ЗУ "Про виконавче провадження" .

Суд не погоджується із таким висновком та твердженням представника позивача виходячи із наступного.

За змістом статті 39 ЗУ «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) повинна враховуватися судом при застосуванні таких норм права.

Однак, позивачем не проведено оцінку спірного житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., м.Костопіль, вул.Єсеніна, буд.2е та земельної ділянки за цією ж адресою площею 660 кв.м. для визначення та зазначення в судовому рішенні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Оскільки, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а в силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень, то суд приходить до висновку, що позивачем не враховано вимоги ч.6 ст.38, ст.39 ЗУ "Про іпотеку" та не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Дослідивши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, надані в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів без зазначення початкової ціни предмету іпотеки.

Що ж до вимоги позивача, щодо виселення відповідачів, то суд рахує її необґрунтованою.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така ж сама правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15: за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132-2 ЖК УРСР.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником спірного майна: житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., м.Костопіль, вул.Єсеніна, буд.2е та земельної ділянки за цією ж адресою площею 660 кв.м. Право власності підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САА №422180 виданого 23 грудня 2004 року на підставі рішення виконавчого комітету Костопільської міської ради №1228 від 22.12.2004 року та державного акту на право приватної власності на землю серії РВ 00294, виданого 27 травня 1994 року.

Тобто, в іпотеку передано житловий будинок та земельну ділянку, яку відповідач ОСОБА_1 придбала не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому відсутні передбачені законом підстав для виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_2 із зазначеного житлового будинку без надання їй іншого постійного житла.

На підставі викладеного, керуючись ст.10,11,60,88,109,214-215 ЦПК України, ст.263,575,589,590,651,653 ЦК України, ст.109,132-2 ЖК України, ст.1,33,39,40 ЗУ України "Про іпотеку", суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 як законного представника малолітньої ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7