Справа № 750/5776/16-ц Провадження № 22-ц/795/2119/2016 Головуючий у I інстанції Коверзнев В. О. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Позігуна М.І.

при секретарі Халимон Т.Ю.

за участю: представника ПАТ «Банк Богуслав» - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Банк Богуслав» та ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Богуслав» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання правовідносин за договором поруки припиненими,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційних скаргах ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_2 просять скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.09.2016 року, яким в задоволенні позову ПАТ «Банк Богуслав» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання правовідносин за договором поруки припиненими відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами апеляційних скарг АТ Банк «Богуслав» та ОСОБА_2 судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно оцінені та дослідженні докази у справі, рішення є незаконним та необґрунтованим, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В скарзі АТ Банк «Богуслав» зазначає, що оскільки строк виконання основного зобов»язання за кредитним договором минув 22.09.2014 року, строк дії договору поруки в договорі поруки не встановлено, позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання за кредитним договором вимоги до відповідача не пред»явив, то 22.03.2015 року порука відповідача припинилася.

Посилається на рішення Чернігівського районного суду, яке залишене без змін судом апеляційної інстанції, по справі за позовом ОСОБА_6 до АТ «Банк Богуслав», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу предмету іпотеки, де досліджувалась вимога позивача від 07.07.2014 року та підтверджено право на дострокове повернення кредитних коштів, шляхом відмови в задоволенні позову ОСОБА_6

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції від 28.09.2016 року впливає на його права та обов»язки, як власника нерухомості, також просить залучити його до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

ОСОБА_2 посилається на те, що 09.12.2015 між ним та ПАТ «Банк Богуслав» було укладено договір купівлі-продажу № 2498 житлового будинку, що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Чернігівський р-н, с. Клочків, вул. Пролетарська, буд. 74а, та договір купівлі-продажу № 2500 земельної ділянки площею 0,1032 га.

Придбане нерухоме майно перебувало в іпотеці банку на підставі договору іпотеки № 1521 укладеного між банком та ОСОБА_6 та було забезпеченням за кредитним договором № 19/02-КР-31/2012 від 30.05.2012 року.

За змістом договорів купівлі-продажу предмета іпотеки, банк здійснив продаж предмету іпотеки від свого імені в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки від 30.05.2012 року.

В обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_2 в апеляційних скаргах також посилаються на необґрунтованість висновків суду, щодо наявності вимоги основному боржнику лише щодо простроченої частини заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 30.05.2012 між ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 19/02-КР-31/2012 згідно умов якого останній отримав грошові кошти на споживчі потреби в сумі 900 000,00 грн з терміном повернення до 29.05.2017 (а.с. 6-11), згодом 03.09.2013 між сторонами було укладено договір № 4 про внесення змін та доповнень до вказаного кредитного договору, згідно з яким позичальнику збільшено розмір кредиту на суму 500 000,00 грн (а.с. 15-16).

30.05.2012 між ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_4, ОСОБА_6 укладено договір поруки № 19/02-ПР-06/2012, в подальшому укладені договори про внесення змін та доповнень до договору поруки, згідно з яким поручитель зобов»язався відповідати перед кредитором у порядку та в строки, встановлені цим договором, за виконання в повному обсязі позичальником як існуючого на час укладання цього договору, так і того, що виникне в майбутньому зобов»язання, що витікає із кредитного договору (а.с. 26-39).

07.07.2014 ПАТ «Банк Богуслав» направив відповідачам вимогу-повідомлення про сплату простроченої заборгованості, де всього сума простроченого боргу за кредитним договором від 30.05.2012 станом на 03.07.2014 склала 191 742, 79 грн (а.с 40-42).

09.12.2015 між ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_2 було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, згідно з якими останній придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Чернігівський р-н, с. Клочків, вул. Пролетарська, буд. 74а, та земельну ділянку, площею 0,1032 га., кадастровий номер :02:000:0404, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Чернігівський р-н, с. Клочків (а.с. 133-136).

Рішенням Чернігівського районного суду від 15.04.2016 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ «Банк Богуслав», ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними (а.с. 113-115). Ухвалою апеляційного суду від 31.05.2016 вказане рішення місцевого суду залишено без змін (а.с. 116-118).

Відмовляючи в задоволенні позову суд прийшов до обгрунтованого висновку що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, крім того послався, що позивачем не пред»явлено вимоги про повернення всієї суми кредиту, а лише запропоновано сплатити поточну заборгованість, що не тягне наслідки передбачені ч. 4 ст. 559 ЦПК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

В обґрунтування підстав задоволення позову посилався на ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно з якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З пункту 6.2. Договору поруки вбачається, що порука, встановлена цим Договором, припиняється належним виконанням в повному розмірі Позичальником взятих на себе Зобов»язань по Кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов»язань, згідно з умовами цього Договору (а.с. 27 зворотня сторона).

У договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Згідно п. 4.5. Кредитного договору сторони домовилися, що у разі настання однієї або декількох обставин, передбачених в підп. 4.4.1.-4.4.7. п. 4.4. цього Договору, Терміном повернення Кредиту є 60-й календарний день з дня одержання Позичальником повідомлення банку з вимогою повернення Кредиту, за умови невиконання Позичальником вимоги банку протягом 60 календарних днів з дати її отримання.

З матеріалів справи вбачається, що 07.07.2014 банк надіслав поручителю ОСОБА_4 вимогу-повідомлення про сплату простроченої заборгованості станом на 03.07.2014 року, яка останнім отримана 22.07.2014 року (а.с. 40-41).

Дана вимога містить розрахунок поточного боргу із зазначенням змісту порушених зобов»язань, встановлює строк не пізніше 60 календарних днів з моменту отримання цього повідомлення для виконання порушеного зобов»язання, однак в порушення ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» не містить взагалі попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі її невиконання.

Факт відсутності в даній вимозі посилання на необхідність повернення співвідповідачем всієї суми заборгованості засвідчений рішенням Чернігівського районного суду № 748/1139/15-ц від 23.07.2015 року, на яке посилається заявник ПАТ «Банк Богуслав» в своїй апеляційній скарзі.

Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), варто зазначити, що і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може, оскільки всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Судом першої інстанції враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і не передбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Як вбачається, за змістом ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 598 ЦК України шляхом визнання поруки такою, що припинена наділений поручитель при зверненні до суду з позовом з метою захисту від пред»явлення вимоги кредитором поза межами шестимісячного строку.

Не є обґрунтованими з врахуванням наведеного і доводи ПАТ «Банк Богуслав» щодо не врахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду України, як це визначено ч. 2 ст. 214 ЦПК України, які постановлені в справах за позовами саме поручителів, про порушення прав яких призвело звернення до суду банку поза межами строку визначеному ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання заявника ПАТ «Банк Богуслав», що досліджувався оригінал вимоги позивача від 07.07.2014 року та підтверджено право на дострокове повернення кредитних коштів, шляхом відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ «Банк Богуслав», ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, не знайшли свого підтвердження, оскільки рішенням від 15.04.2016 року Чернігівського районного суду, залишене без змін ухвалою 31.05.2016 року апеляційного суду Чернігівської області, не встановлено обставин на які посилається позивач, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, щодо припинення кредитних правовідносин, з врахуванням стягнення заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки (а.с. 133138), що укладені 09.12.2015 року, з врахуванням не надання доказів про відсутність заборгованості по кредиту у ОСОБА_6, термін повернення якого закінчується 29.05.2017 року, посилання на ч. 6 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», яка передбачає, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними, є гарантією іпотекодавця від можливих претензій іпотекодержателя і не впливає на обгрунтовані висновки суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 14 ЦПК України обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Крім того, відповідно до норм ЦПК України у момент прийняття апеляційної скарги апеляційний суд не вирішує питання по суті про те, чи порушені права особи, яка звертається до суду зі скаргою на судове рішення.

Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив залучити його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" роз'яснено, що право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки. У цьому разі зазначені особи відповідно до ч. 9 ст. 6 ЦПК України мають право отримувати в суді, який ухвалив рішення, усну або письмову інформацію про результати розгляду відповідної справи, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії документів, долучених до справи, одержувати копії рішень і ухвал, а при розгляді справи в апеляційній інстанції - набувають права осіб, які беруть участь у справі, зокрема, брати участь у розгляді справи, заявляти клопотання, знайомитися з матеріалами справи, подавати докази тощо.

Таким чином, клопотання заявлене в апеляційній скарзі про залучення до участі у справі осіб, які не брали участі у справі, в якості третьої особи ОСОБА_2, на стадії апеляційного провадження нормами процесуального закону не передбачено.

Доводи скарги ОСОБА_2 що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції поставив під сумнів право банку на відчуження предмету іпотеки, з врахуванням обізнаності ОСОБА_6 про наявну заборгованість по кредиту, про яку їй повідомлялось шляхом надіслання вимоги, яка була предметом дослідження під час розгляду справи за її позовом, встановивши інші обставини суд вирішив його права та обов»язки, як законного власника нерухомості, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки позовні вимоги по даній справі стосуються правовідносин за договором поруки, а не права власності на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Доводи апеляційних скарг повністю спростовуються обставинами даної справи, не свідчать про порушення судом норм матеріального або процесуального закону та не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк Богуслав» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: