Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення банківського вкладу,за касаційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь»), у якому зазначала, що 25 квітня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті «Супер-вклад» на суму 1 300 доларів США до 25 червня 2015 року зі сплатою 12 % річних, а 25 листопада 2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу від 25 квітня 2014 року. З урахуванням неодноразових збільшень нею сум вкладу, його загальна сума станом на квітень 2015 року становить 30 000 доларів США.

Вказувала на те, що 26 березня 2015 року вона звернулась до відповідача з письмовою вимогою, в якій просила достроково повернути внесену суму вкладу за вказаним договором, однак їй було відмовлено.

Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням уточнень, просила суд стягнути з відповідача на свою користь загальну суму вкладу - 30 000 доларів США.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просять скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що у зв'язку із запровадженням в установі ПАТ «Банк «Київська Русь» тимчасової адміністрації, вимоги ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів з банківського рахунку підлягають задоволенню лише відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судами надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що 25 квітня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір банківського вкладу на суму 1 300 доларів США терміном до 25 червня 2015 року зі сплатою 12 % річних.

В подальшому ОСОБА_3 неодноразово поповнювала рахунок, всього його суму було збільшено до 30 000 доларів США.

25 листопада 2014 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу від 25 квітня 2014 року, згідно з яки строк дії договору було пролонговано до 25 червня 2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 березня 2015 року № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно з яким з 20 березня 2015 року в установі банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь».

26 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «Банк «Київська Русь» із заявою про дострокове повернення вкладу та нарахованих відсотків, проте вказана вимога банком не виконана.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищезазначене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь», що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про її відхилення та залишення без змін заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

А.В. Маляренко

І.М.Фаловська