Єдиний унікальний номер № 617/1159/15-ц Провадження № 2/616/6/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„26 січня 2016 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу квартири частково недійсним та визнання договору купівлі продажу квартири укладеним на суму 80 000 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати недійсним п.2 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладеного між сторонами 21 грудня 2007 року за реєстровим № 4686 (далі - Договір), в частині визначення ціни купівлі-продажу квартири, також прохає вважати ціною купівлі-продажу квартири 80 000 грн. 00 коп.

На обґрунтування позову вказала, що зазначена квартира належала їй на праві особистої приватної власності за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу від 15.09.2004 року.

01 грудня 2005 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, який став проживати з нею та донькою позивачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що значно погіршило її з донькою житлові умови і викликало необхідність в збільшенні жилої площі. Батько ОСОБА_1 пообіцяв надати їй матеріальну допомогу в розмірі 10 000 доларів США для поліпшення житлових умов на придбання двокімнатної квартири. Після цього позивач вирішила продати свою однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та, з урахуванням наданих її батьком коштів, купити двокімнатну квартиру. Відповідач ОСОБА_3 виявила бажання купити однокімнатну квартиру у ОСОБА_1 Сторони за взаємною згодою домовились про продажну ціну квартири в розмірі 16 000 доларів США, що на той час було еквівалентно 80 000 грн.

За проханням ОСОБА_3, яка несла витрати по нотаріальному оформленню договору з метою їх зменшення, в договорі купівлі продажу квартири від 21.12.2007 року сторони обумовили вартість зазначеної квартири в розмірі 23 000 грн. 00 коп. ОСОБА_1 не заперечувала проти цього. Позивач стверджує, що п.2 оспорюваного договору купівлі продажу квартири не відповідає дійсності, оскільки ціною продажу належної їй однокімнатної квартири сторони визначили за домовленістю 80 000 грн., які ОСОБА_1 отримала від відповідача ще в жовтні 2007 року, що підтверджується їх розписками. На підставі ч.3 ст.215 ЦПК України ОСОБА_1 просить визнати в цій частині договір купівлі продажу квартири недійсним та таким, що укладено на суму 80 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що зазначені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 28 липня 2015 року позовні вимоги визнав в повному обсязі, підтвердивши обставини наведені позивачем.

В першому судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності за № 2067 від 20 грудня 2013 року (а.с.38) заперечував проти задоволення позовних вимог, при цьому зазначив, що сторони, підписуючи договір в нотаріальній конторі, узгодили ціну квартири та своїми особистими підписами підтвердили, що саме за 23 000 грн. 00 коп. здійснюється купівля продаж однокімнатної квартири. Грошові кошти при продажі квартири від ОСОБА_3 отримав ОСОБА_4 в сумі 23 000 грн. 00 коп., оскільки позивач в той час знаходилася на лікуванні. Розписка, яку ОСОБА_4 писав відповідачу про отримання коштів, позивачем не надана та в матеріалах справи відсутня, натомість є розписка, в якій не йдеться взагалі мова, що гроші були отримані саме за продаж квартири. Крім того, розписка ОСОБА_1 не підтверджує факт саме продажу квартири. З цих підстав просить в позові відмовити. В послідуюче судове засідання представник третьої особи не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с.129), суд вважає можливим продовжити розгляд справи без третьої особи.

Оскільки визнання представником відповідача позову порушує права, свободи та інтереси третьої особи ОСОБА_4, який на період купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 (а.с.11), суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані ними документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу ст.ст. 10, 59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58-59, ч.3 ст.61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Так, в силу ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із договорів та інших правочинів, зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить договір (правочин) нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням.

Згідно із ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положення ч.ч.1, 3 ст.215, ч.ч.1,2 ст.216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Отже, виходячи із ст.ст.215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін.

Істотними умовами договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості є предмет договору і ціна, а належною формою укладення - нотаріальна форма, з обов'язковою державною реєстрацію як самого договору так і права власності набувача на придбаний об'єкт.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

Обов'язковою (істотною умовою) договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна відповідно до ст.657 ЦК України є укладення його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Як вбачається із матеріалів справи 01 грудня 2005 року позивач ОСОБА_1 (дошлюбне ОСОБА_5) С.О. зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.11) і перебувала у шлюбі з даною особою до 23 серпня 2013 року (а.с.28-29).

21 грудня 2007 року ОСОБА_1, як продавець уклала з ОСОБА_3, як покупцем нотаріально посвідчений договір купівлі продажу однокімнатної квартири, посвідчений державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 4686. Відповідно даного договору, ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_4. При цьому п.2 вказаного Договору передбачено, що продаж зазначеної квартири було здійснено за ціною 23 000 грн. 00 коп., які гроші сплачені покупцем продавцю повністю до підписання цього договору. Зі змісту нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вбачається, що він відповідає вимогам закону. Своїм власноручним підписом під договором позивач ОСОБА_1 підтвердила, що, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діє добровільно та розуміє значення своїх дій та правові наслідки укладеного правочину (а.с.05).

Договір купівлі продажу від 21.12.2007 року про продаж однокімнатної квартири АДРЕСА_4, відповідно до вимог ст.ст. 628,632,655-657 ЦК України, містить основні умови зазначеного виду договору, в тому числі в п.2 Договору зазначена ціна продажу квартири в сумі 23 000 грн. 00 коп., які сплачені покупцем продавцю повністю ще до підписання цього договору.

Вказане свідчить про те, що відповідно до вимог ст.ст. 12, 627 ЦК України сторони вільно визначили і таку суттєву умову договору купівлі продажу, як ціна товару. Крім того, відповідно п.11 Договору, державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області сторонам розяснені правові наслідки приховання реальної вартості квартири (а.с.05 обр.), тобто при укладені вищевказаного договору купівлі-продажу сторони були обізнані о наслідках заниження вартості квартири.

Ствердження позивача про те, що вона погодилась з вимогою ОСОБА_3, яка була покупцем її квартири та несла витрати по оформленню договору, про зазначення в договорі нижчої ціни квартири замість коштів в сумі 80 000 грн. 00 коп., суд вважає безпідставними, оскільки Договір укладався у письмовій формі, що передбачено ст.657 ЦК України, сторони добровільно визначили ціну квартири, добровільно домовились про витрати по укладенню та оформленню Договору, після чого даний Договір був нотаріально посвідчений державним нотаріусом, що також передбачає ст.657 ЦК України. Наявність змови продавця з покупцем, а також зміст такої змови, належними і допустимими доказами не доведені.

Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору, тобто відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (п.3 ст.3, ст.627 ЦК України).

Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Лише у випадку, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Вказана в договорі купівлі-продажу від 21 грудня 2007 року ціна продажу 23 000 грн. 00 коп. є більшою за дійсну вартість відчужуваної квартири згідно з довідки-характеристики за № 1951 від 20.12.2007 року, виданої комунальним підприємством «Вовчанське бюро технічної інвентаризації» - 22 872 грн. 00 коп. Вказана в п.2 Договору ціна є остаточною та змінам не підлягає, отримана продавцем повністю, готівкою до моменту підписання договору (а.с.05).

Крім того, після вчинення правочину ОСОБА_1 не пред'являла жодних претензій до ОСОБА_3 з приводу заниження ціни продажу, а пред'явила відповідну вимогу лише після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 (а.с.28) та в ході розподілу майна, що є їх спільною сумісною власністю (а.с.130).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні дослідженні фотокопії розписок про передачу та отримання коштів в розмірі 80 000 грн. 00 коп. (а.с.09), які надані позивачем ОСОБА_1 Дані розписки не містять дати їх виготовлення та інших істотних умов, щодо боргових зобовязань сторін, а тому відповідно до вимог ст.ст.58-60 ЦПК України вони не можуть бути належними доказами по справі.

Також судом не можуть бути прийняті до уваги і покази свідка ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8, яка є рідною сестрою позивача і дана особа є зацікавленою особою у вирішенні справи. Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що в 2007 році вона купила будинок у ОСОБА_3 Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача і в 2007 році перевіряла грошові кошти долари США на касовому апараті, так як вона являється працівником банку. До банку приходили три особи серед яких був чоловік позивача - ОСОБА_4 та дві незнайомих їй жінки. Покази даних свідків ґрунтуються на припущеннях і правового значення для вирішення даного спору не мають.

Позивачем не доведено наявності підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним. Оспорюваний Договір виражає дійсну волю сторін по ньому і він укладений у повній відповідності із цивільним законодавством.

Отже суд приходить до висновку про те, що позивач не довела наявності передбачених законом підстав для визнання оспорюваного правочину - договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2007 року в частині, щодо зміни ціни за договором недійсним, оскільки з належних доказів, а це, перш за все, нотаріально посвідчений договір вбачається, що купівля-продаж здійснена саме за вказаною в договорі ціною.

За такого, у вимогах позивача про визнання договору купівлі продажу квартири від 21 грудня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Вовчанської нотаріальної контори, реєстровий номер 4686 частково недійсним та визнання даного договору купівлі продажу квартири укладеним на суму 80 000 грн. 00 коп. слід відмовити за їх недоведеністю.

Іншого позивач допустимими та належними засобами доказування не довела.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу квартири від 21 грудня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Вовчанської нотаріальної контори, реєстровий номер 4686 частково недійсним та визнання даного договору купівлі продажу квартири укладеним на суму 80 000 грн. 00 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27 січня 2016 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області: ОСОБА_9