Провадження № 22-ц/773/83/16 Категорія: 30 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Волиньхолдинг» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Волиньхолдинг» - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Волиньхолдинг» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Волиньхолдинг» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом 03 листопада 2010 року, 8000 (вісім тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за необгрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Волиньхолдинг» на користь держави судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2, покликаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.08.2010 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу вантажником служби планування та внутрішньої логістики ВАТ «Волиньхолдинг», правонаступником якого є відповідач ОСОБА_5 «Волиньхолдинг».

03 листопада 2010 року під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача з ОСОБА_3 трапився нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав травму пальців правої ступні - травматичний відкритий вивих основної фаланги правої ступні, субкапітальний перелом 2, 3, 4 пальців правої ступні, про що було складено акт № 17 про нещасний випадок від 05 листопада 2010 року (а.с. 3-4).

Також 04 листопада 2010 року було складено акт за формою Н-5 розслідування нещасного випадку, що стався 03 листопада 2010 року (а.с.5-6).

Як вбачається з п. 4 акту розслідування нещасного випадку, причиною нещасного випадку є незадовільний стан будівель та споруд (підлога), що є порушенням посадової інструкції Головного інженера № 9/1 розділу «Основні обовязки та функції» - «забезпечує та відповідає за технічно-справний стан обладнання будівель та споруд ВАТ «Волиньхолдинг»» та «Положення про надійну і безпечну експлуатацію будівель та споруд», а також допущення до роботи без навчання та перевірки знань, що є порушенням посадової інструкції Начальника служби планування та внутрішньої логістики.

15.06.2011 р. ПАТ «Волиньхолдинг» направило позивача ОСОБА_6 на МСЕК для визначення відсотка втрати ним працездатності.

16.02.2012 року Луцькою міською МСЕК йому було встановлено 10 % втрати професійної працездатності (а.с. 13).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці, недодержання вимог законодавства про охорону праці, позивач ОСОБА_3 втратив професійну працездатність на 10 %, йому завдана моральна шкода, оскільки отримане ним ушкодження здоровя, у звязку з настанням нещасного випадку, призводить до душевних та фізичних страждань. Все це призвело до порушення його звичайного способу життя та спонукає до пошуку додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

Доводи апеляційної скарги про те, що обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя у процесі трудової діяльності, покладається на Фонд відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Спори щодо відшкодування заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я шкоди повинні вирішуватись за законодавством, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування.

На час звернення позивача до суду положення ст. ст. 21, 28, 34 та 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» щодо обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодувати моральну шкоду втратили чинність, таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець.

А тому суд, встановивши вину підприємства в нещасному випадку, який стався з ОСОБА_3, що підтверджується актом № 17 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1 від 05.11.2010 року та актом розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 05.11.2010 року (а.с. 3-6), правильно поклав обовязок по відшкодуванню моральної шкоди на роботодавця ОСОБА_5 «Волиньхолдинг».

Покликання представника відповідача на ту обставину, що позивачем пропущений встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови в позові є безпідставними, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи та дослідженими судом доказами.

Рішення постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Волиньхолдинг» ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді