Категорія 27 Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Чорного В.І.,

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при секретарі: Франчук О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами та втрат від інфляції, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2013 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 04.11.2009 року в сумі 174 247,40 грн. та за договором позики від 05.11.2009 року в сумі 739743,68 грн., а всього 913991,08 грн. та 5405,47 грн. судового збору. В ході виконавчого провадження в період з 13.05.2013 року по червень 2015 року відповідачем в примусовому порядку погашено частину наявного боргу на загальну суму 23050,34 грн. 27 червня 2015 року ОСОБА_2 з метою повного погашення наявного боргу перед позивачем перераховано всі належні грошові кошти на спеціальний рахунок державної виконавчої служби. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 травня 2015 року та ухвалою ВССУ від 27 травня 2015 року, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування коштами та інфляційні втрати в період з 13.05.2013 року по 16.09.2014 року. Посилаючись на те, що відповідач в період з 16 вересня 2014 року по 27 червня 2015 року продовжував користуватися грошовими коштами, позивач просив стягнути з останнього на його користь відповідно до розрахунку борг по процентам за користування коштами в сумі 20 922,93 грн. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 474 688,40 грн. в період з 16.09.2014 року по 27 червня 2015 року, з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість по процентам за користування коштами за період з 16.09.2014 року по 27.06.2015 року в розмірі 20922,93 грн., по витратам від інфляції за період з 16.09.2014 року по 27.06.2015 року в розмірі 453 765,47 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення втрат від інфляції за заявлений період, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати і в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 листопада 2009 року між сторонами у справі укладено договір позики грошей у формі розписки, згідно якої ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4А 20 000 доларів США терміном в один місяць - до 05 грудня 2009 року.

05 листопада 2009 року сторони уклали договір позики коштів у формі розписки, за умовами якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 64 000 доларів США та 17 500 Євро в якості позики на один рік - до 05 листопада 2010 року, з правом дострокового повернення.

Зобов'язань щодо повернення отриманих коштів ОСОБА_2 не виконав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2013 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 за договором позики (розпискою) від 04.11.2009 року в сумі 174 247, 40 грн., з яких: 159860 грн. - основного боргу та 14 387,40 грн. - 3% річних; та за договором позики (розпискою) від 05.11.2009 року в сумі 739 743,68 грн., з яких: 694595 грн. - основний борг та 45 148,68 грн. - 3% річних, а всього 913 991,08 грн.; та судовий збір у розмірі 5405,47 грн.

Відповідно до довідки Головного управління юстиції у Вінницькій області від 02.07.2015 року № 5179/02.2-27/8 станом на 02.07.2015 року в процесі примусового виконання зведеного виконавчого провадження на користь стягувача фактично перераховано 23050,34 грн. Разом з цим, станом на 02.07.2015 року на депозитному рахунку у відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебувають кошти в розмірі 994340,84 грн., які надійшли від боржника 30.06.2015 року, розподіл яких в порядку ст. ст. 43,44 Закону України «Про виконавче провадження» станом на 02.07.2015 року не проводився.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач свої грошові зобов'язання з повернення отриманої позики не виконав, стягненню в судовому порядку підлягають кошти по втратам від інфляції за період з 16.09.2014 року по 27.06.2015 року в розмірі 453 765,47 грн.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними в судових рішеннях суду вищої інстанції, зокрема, з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

Установивши, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписок, за змістом яких ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 грошові кошти в іноземній валюті - (за договором від 04.11.2009 року 20 000 доларів США та за договором від 05.11.2009 року 64 000 доларів США та 17 500 Євро), суд першої інстанції помилково застосував до таких грошових зобов'язань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування зазначеного рішення суду в частині стягнення втрат від інфляції за заявлений період з ухваленням нового про відмову в цій частині в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами та втрат від інфляції, в частині стягнення втрат від інфляції за період з 16.09.2014 року по 27.06.2015 року у розмірі 453 765,47 грн. скасувати і в цій частині вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) В.І.Чорний

Судді: (підпис) С.К.Медвецький

(підпис) В.В.Оніщук

З оригіналом вірно: