Справа № 196/919/16-ц
№ провадження 2/196/458/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої -судді Гудим О.М.

при секретарі - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 жовтня 2015 року він позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 22 000 грн. із терміном повернення до 25 жовтня 2016 року.

В цей же день, 07 жовтня 2015 року він позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20 000 грн. з терміном повернення також до 25 жовтня 2015 року.

При отриманні коштів ОСОБА_2 власноруч написала йому дві розписки. Загальна сума боргу складає 42 000 грн.

В установлений розписками строк ОСОБА_2 борг йому не повернула. Він неодноразово прохав ОСОБА_2 погасити заборгованість, проте остання ухиляється від повернення боргу як по першій розписці, так і по другій розписці.

Відповідно до ст.1049 ч.1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене, прохає стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 42 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 600 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, а саме: прохає стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., інші позовні вимоги залишив без змін. Уточнені позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи в суді.

Суд, заслухавши позивача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правові відносини, які випливають з договору позики. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 07 жовтня 2015 року позивач уклав один договір позики з відповідачем ОСОБА_2 на суму 22000 грн. та інший договір позики з відповідачем ОСОБА_2 на суму 20000 грн., про що були складені розписки про позику (а.с.6, 16). Згідно розписок позики ОСОБА_2 зобов'язалася повернути позичені грошові кошти на загальну суму 42000 грн. до 25 жовтня 2015 року.

За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦПК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

В постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року суд дійшов висновку про те що, відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Отже, вирішуючи даний спір, суд бере за основу ті обставини, що договори позики від 07.10.2015 року укладені у письмовій формі та їх зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів, а також наявність у позивача оригіналів боргових розписок..

Таким чином, дані розписки суд розцінює, як боргові документи, які є доказом не лише факту укладення договорів, але й факту передачі грошових сум позичальнику саме позивачем ОСОБА_1

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі якщо в договорі не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно вимог ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджено в судовому засіданні позивачем, відповідач взяті на себе боргові зобов'язання належним чином не виконала, а тому сума боргу за розпискою від 07 жовтня 2015 року в розмірі 22000 грн. та за розпискою від 07 жовтня 2015 року в розмірі 20000 грн., а всього 42000 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат повязаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до Договору про надання правових послуг адвоката від 07.09.2016 року з адвокатом ОСОБА_3 позивачем ОСОБА_1 було витрачено на правову допомогу 600 грн., а також витрати за сплату судового збору при подачі позовної заяви в сумі 551,20 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, як з боржника, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, борг в сумі 42000 (сорок дві тисячі) грн., витрати на правову допомогу в сумі 600 (шістсот) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп., а всього 43151 (сорок три тисячі сто п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з подачею апеляційної скарги через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 15 листопада 2016 року.

Головуюча О.М.ГУДИМ