Справа № 480/2069/16-ц
Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Карікової Л.В.,
за участю секретаря Кописєвій О.Л.,
розглянувши 26 жовтня 2016 року у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів,
09.08.2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 06.08.2011 року вони з чоловіком зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу 17.12.2012 року в них народився син ОСОБА_3. Проте на цей час шлюбні стосунки між ними фактично припинені і вони не проживають разом і не ведуть спільного господарства з квітня 2016 року. Посилаючись на неможливість спільного проживання позивачка просить розірвати шлюб між нею і відповідачем.
Також, у зв'язку із тим, що відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини, позивачка просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Про дату та час слухання був повідомлений вчасно та належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заперечень проти позову не надавав.
Суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, в заочному порядку.
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного.
06 серпня 2011 року сторони уклали шлюб.
Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили в квітні 2016 року і проживають окремо. Спільне господарство ними не ведеться. Поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам малолітньої дитини.
У зв'язку з викладеним шлюб підлягає розірванню.
Щодо стягнення аліментів суд приходить до наступного.
Сторони від спільного проживання мають сина ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини, про що записано в свідоцтві про її народження.
Дитина проживає разом із позивачкою і знаходиться на її утриманні.
Абзацами 3,4,5 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків.
Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом із позивачкою, перебуває на утриманні матері та відповідно до вимог сімейного законодавства позивачка ОСОБА_1 має право на отримання матеріальної допомоги на утримання дитини з боку її батька.
Відповідач є особою працездатного віку. Доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було.
Отже, в сукупності з іншими доказами, яким судом надана відповідна оцінка, суд приходить до висновку що відповідач ОСОБА_2 спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.
Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
З врахування вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн.
Крім того, згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
За змістом ст.79 ЦПК Ураїни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі і витрати на правову допомогу.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Згідно роз'яснень пунктів 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).
Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з квитанції прибуткового касового ордера від 03.08.2016 року позивачкою ОСОБА_1 було сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю Едвейс 500 грн. за надання правової допомоги, а саме виготовлення позовної заяви (а.с.6).
Виходячи з наведеного, суд вважає, що вищезазначена сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1
Стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають також витрати понесенні останньою на сплату судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України.
Крім того, з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 551 грн. 20 коп., відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 80, 209, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області 06 серпня 2011 року, актовий запис № 60 - розірвати.
Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 залишити шлюбне прізвище Крисальна.
Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду, яке є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.
Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 09.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах місячної сплати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесенні останньою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесенні останньою судові витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви відповідачем про перегляд заочного рішення, або позивачем- апеляційної скарги.
Суддя Л.В.Карікова