Справа № 242/5031/16-ц
Провадження № 2/242/1662/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Селидове

Суддя Селидівского міського суду Донецької області Владимирська І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану одночасно з позовною заявою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору не дійсним.

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову в якій вона зазначила, що згідно предмету позову, спірним майном є житлова квартира, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авідївка, 9-й кварталАДРЕСА_1. Вважає, що за час слухання справи відповідачка може здійснити відчуження спірного майна будь-якій іншій особі, тому існує досить висока ймовірність зробити неможливим виконання рішення суду по справі. Просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлову квартиру, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авідївка, 9-й кварталАДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 та до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищевказаної квартири.

Суд дослідивши обґрунтування заяви про забезпечення позову, вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України передбачає, що в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини у зв'язку з яким потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, із обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які приймають участь у справі, може прийняти міри по забезпеченню позову. Забезпечення позову можливе у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає, оскільки заявником не надано жодного доказу в підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, до клопотання про накладення арешту не наданого жодного доказу в обґрунтування того що спірна квартира належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 чи належала на праві власності самій позивачці ОСОБА_1

Слід також зазначити, що статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову в частині заборони до набрання чинності рішенням у справі будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищевказаної квартири задоволенню не підлягає.

Крім того, суд ще раз звертає увагу, що до заяви не додано жодного належного та допустимого доказу, щодо власника квартири, що розташована за адресою Донецька область, м. Авідївка, 9-й кварталАДРЕСА_1, що в свою чергу може вплинути на права та інтереси третіх осіб

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ст. 41 Конституції України, 321 ЦК України, ст. ст. 151, 153 ЦПК України, постановами Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом п'яти днів з дня її проголошення, у разі, якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, то апеляційна скарга подається в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя