Справа № 405/8615/15-ц
04.02.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді Плохотніченко Л.І.
за участю секретаря: Волошиної І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Кіровгеологія» про стягнення боргу по заробітній платі, середнього заробітку, індексації та моральної шкоди
Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 1986 року він перебував в трудових відносинах з Геологорозвідувальною експедицією №37, яка є структурним підрозділом Казенного підприємства «Кіровгеологія», але при звільненні відповідач не здійснив йому повного розрахунку по заробітній платі.
Крім того, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь моральну шкоду.
Вважаючи, що відповідачем порушено його право на отримання заробітної плати, позивач з даним позовом звернувся до суду.
Позивач до суду надав заяву, відповідно до якої позов підтримав, справу просив розглянути без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.
З урахуванням викладених обставин, відповідно до ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних матеріалів доказів, заочно.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 17.06. 1986 року до 31 грудня 2013 року позивач працював в Геологорозвідувальній експедиції №37, яка є структурним підрозділом казенного підприємства «Кіровгеологія», але при звільненні, відповідач не здійснив йому повного розрахунку по заробітній платі.
Загальна сума заборгованості із заробітної плати перед позивачем складає 11 279,80 грн., що підтверджується довідкою відповідача № 2/310 від 09.12.2015 року ( а.с. 6).
Середня заробітна плата позивача в структурному підрозділі Казенного підприємства «Кіровгеологія» складає 1 309. 00 грн., що підтверджується довідкою, виданою Геологорозвідувальною експедицією № 37 Казенного підприємства «Кірогеологія» (а.с. 5).
Але при визначенні середньої заробітної плати позивача суд враховує п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Таким чином, з урахуванням зазначеного суд вважає, що розмір середнього заробітку позивача, який підлягає стягненню складає: 29 452, 50 грн.( середньоденний заробіток х 495 днів).
Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.
Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоуправління, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Таким чином, аналіз зазначеної вище норми матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Згідно зі ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, рганізацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановленими міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Верховним судом України в постанові від 29.01.2014 року по справі №6-144ц-13 зроблено правовий висновок, згідно з яким: відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки обєкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.
Верховним судом України у своїй постанові від 16.01.2012 року по справі №6-54цс11 зроблено правовий висновок згідно з яким: на роботодавця у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України покладено обовязок на відшкодування моральної шкоди в разі порушення ним прав працівника у сфері трудових правовідносин.
Таким чином, суд також дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди, але з урахуванням принципу розумності та справедливості суду вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Кіровгеологія» про стягнення боргу по заробітній платі, середнього заробітку, індексації та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі у сумі 11 279,80 грн., середній заробіток за час затримку у виплаті в сумі 29 452, 50 грн., інфляційні втрати в сумі 8233, 12 грн., а також моральну шкоду у сумі 700,00 грн.
Стягнути з казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь держави судовий збір у сумі 496, 65 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко