Справа № 242/5120/15-ц
Провадження № 2/242/136/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сорока Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.08.2007 р. між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено Кредитний договір № 3386-001/07Р від 14.08.2007 року, на підставі якого АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 40000,00 доларів США 00 центів, терміном повернення до 14.08.2032 року з виплатою 11,99% річних. За п.4.4 вказаного кредитного договору відповідач зобовязався здійснювати погашення кредиту шляхом внесення рівними частинами в сумі 134 долари США 00 процентів, щомісячно, до 10 числа наступного місяця, а також щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк визначений вказаним договором. З метою забезпечення виконання боржником своїх зобовязань щодо повернення кредиту, між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки від 14.08.2007 року, згідно умов якого поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором №3386-001/07Р від 14.08.2007 року,в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки. Проте, умови Кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 належним чином не виконуються. Так, станом на 22 червня 2015 року заборгованість за Кредитним договором становить 61 223 доларів США 65 центів, з яких: 37 485,00 доларів США заборгованість за кредитом; 23 738 доларів США 85 центів заборгованість по процентам за користування кредитом. З наведених підстав позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 61 223 доларів США 65 центів, та судові витрати у розмірі 20 799 грн. 79 коп.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити та слухати справу у його відсутність. Надав суду письмові пояснення в яких зазначив, що посилання відповідачів на сплив строку позовної давності є безпідставним, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутнысть, в позовних вимогах позивача просить відмовити. Просить суд застосувати строк позовної давності. Надав суду свої заперечення, де зазначив, що п.4.4 кредитного договору №3386-001/07Р від 14.08.2007 року укладеного між АКБ «Правекс-Банк та ОСОБА_1, встановлено, що шляхом підписання вказаного договору сторони дійшли згоди, про те, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 ОСОБА_3, припиняється достроково, на 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Також, відповідно до п.п.6.1.11,п.6.1 вказаного кредитного договору позичальник зобовязується протягом строку дії даного договору щомісяця сплачувати комунальні платежі і вартість спожитої електроенергії по обєкту нерухомого майна, переданого в іпотеку, відповідно до п.3.1 вказаного договору. У відповідності до п.9.4 кредитного договору при невиконанні Позичальником п.6.1.11 даного договору строк користування грошовими коштами, зазначеними в п.1.2 ОСОБА_3 припиняється достроково, на 30-й день прострочення по сплаті комунальних платежів та/або електроенергії. Згідно п.п.6.1.7, п. 6.1 кредитного договору Позичальник зобовязується у разі виникнення подій, зазначених у п.п.4.4., 9.3., 9.4., 9.7 даного договору, достроково погасити заборгованість за кредитним договором та відсоткам у повному обсязі, та сплатити пеню і штраф. Враховуючи вищевикладене, а також те, що останній платіж позичальник сплатив 16.02.2012 року в даних правовідносинах змінився строк виконання зобовязання і у ОСОБА_1 виник обовязок достроково погасити заборгованість по кредиту та відсоткам, а штраф та пеню з 10.03.2012 року, тобто з 11.03.2012 року починається перебіг строку позовної давності відповідно до ст..253,261 ЦК України. За таких обставин загальний строк позовної давності у три роки сплив 10.03.2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом 03.12.2015 року, через 9 місяців після спливу строку позовної давності. Таким чином, враховуючи вказане та практику Європейського суду з прав людини, ОСОБА_1 просить суд застосувати до спірних правовідносин ч.3,4 ст.267 ЦК України наслідки спливу строку позовної давності і відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також у запереченнях відповідач ОСОБА_1 зазначив, що строк основного зобовязання ОСОБА_1, виходячи з п.п.4.4 кредитного договору та фактичного виконання останнім власних зобовязань за кредитним договором був змінений і встановлений до 10 березня 2012 року.. Таким чином, позовну вимогу банк повинен був предявити до ОСОБА_2 не пізніше 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання ОСОБА_1, тобто не пізніше 10 вересня 2012 року. Позов до суду позивач направив лише 03.12.2015 року. Вищезазначене дає підставу стверджувати про припинення поруки ОСОБА_2 перед Банком на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність у задоволенні позовних вимогах відмовити у повному обсязі, оскільки сплив строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 14.08.2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №3386-001/07Р від 14.08.2007 року, на підставі якого ОСОБА_3 надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 40 000 доларів США для споживчих цілей, шляхом видачі готівки з каси Банку, на строк до 14.08.2032 року зі сплатою 11,99 відсотків річних, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.. (а.с. 10-12)

Згідно умов ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання надати позичальнику відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 40 000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 14.08.2007 року, виданою АКБ «Правекс-Банк».

Отже, враховуючи, що відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошті були надані, суд вважає, що між сторонами було укладено споживчий договір кредиту у розумінні положень пункту 23 статті 1 та ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно договору поруки №3386-001/07Р від 14.08.2007 року, між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2, в забезпечення виконання умов кредитного договору №3386-001/07Р від 14.08.2007 року, поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність за виконання в повному обсязі Позичальником, що випливають з умов Кредитного договору, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, сплати неустойки. Згідно п. 1.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 14 серпня 2035 року. У випадку невиконання або неналежного виконання Позивальником зобовязань за кредитним договором виконати за нього зобовязання перед Кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені Кредитним договором, зазначеним у п.1.1 кредитного договору. (а.с. 16-17).

Згідно дозволу НБУ №7-1 від 03.12.2001 року АКБ «ПРАВЕКС-БАНК отримав право здійснювати операції з валютними цінностями, що перелічені у додатку до досвіду №7-1 від 03.12.2001 року.

23.09.2009 р. Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПРАВЕКС-Банк» видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи у звязку зі зміною найменування юридичної особи.

Відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

ОСОБА_3 є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

На підставі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк / термін / його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк / термін /.

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 14 серпня 2032 року (пункт 1.2 договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 10 числа наступного місяця для основної заборгованості (пункт 4.1 договору) і для відсотків за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця у строк до 10 числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків (пункт 4.2 договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 14 серпня 2032 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору позивач та відповідач ОСОБА_1 встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів вказаної справи умовами кредитного договору (пунктами 4.1, 4.2) позичальник зобовязаний погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, і щомісяця до «10» числа сплачувати проценти за користування кредитом. Відповідно до п.4.4 шляхом підписання даного ОСОБА_3 сторони дійшли згоди про те, що у ви падку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та /або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2. даного ОСОБА_3, припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом ОСОБА_3 письмово повідомляє Позивальника.

Відповідно до п.7.1.4. кредитного договору у разі виникнення події зазначеної у п.4.4 вказаного договору банк має право достроково стягнути заборгованість у повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або звернення стягнення на грошові кошти та майно , що належать Позичальнику.

Враховуючи вищевказане те, що останній платіж був сплачений відповідачем ОСОБА_1 16.02.2012 року і відповідно до п.4.4 кредитного договору в даних правовідносинах змінився строк виконання зобовязання внаслідок, чого у ОСОБА_1 виник обовязок достроково погасити заборгованість по кредиту та відсоткам у повному обсязі а саме 11.03.2012 року і вказана дата є початком перебігу строку виникнення у Позивача права на позов, яким банк скористався лише 03.12.2015 року, тобто зі спливом загального строку позовної давності яка становить три роки до 10.03.2015 року.

Суд не приймає до уваги заперечення представника позивача про те, що банком було прийнято рішення щодо дострокового припинення строку користуванням кредитними коштами та ОСОБА_1 про даний факт не повідомлявся, оскільки сам факт звернення до суду після спливу строку позовної давності про дострокове стягнення заборгованості по кредиту та відсотках свідчить про те, що ОСОБА_3 застосував умови договору до відповідача, щодо наслідків передбачених п.7.1.4 щодо порушення вимог п.4.4 кредитного договору.

Позивачем в установленому законом порядку не заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду та не доведено поважність причин пропуску позовної давності.

З урахуванням наведеного, суд не знаходить законних підстав для задоволення в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК" до ОСОБА_1О, про стягнення заборгованості, а тому в їх задоволені слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку для звернення з позовом, встановленого законом, без поважних причин.

Вирішуючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Суд звертає увагу, що позивачем в порушення умов договору поруки не повідомлено ОСОБА_2 про наявність порушення зі сторони ОСОБА_1 кредитного договору щодо несплати ним щомісячних платежів, що в свою чергу призвело до припинення строку користування кредитом і фактичною зміною строку його погашення, а так само і збільшенням обсягу відповідальності відповідача ОСОБА_2

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку необхідно розглядати виниклі між ПАТ КБ "ПРАВЕКС-БАНК" та ОСОБА_2 правовідносини в контексті ч. 4 ст. 559 ЦК України, в звязку з чим, не приймає до уваги встановлений договором поруки строк його дії до 14.08.2035 року.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Як вбачається з матеріалів даної справи, строк виконання основного зобовязання відповідача ОСОБА_1 виходячи з п.4.4 кредитного договору та фактичного виконання останнім власних зобовязань було змінено у звязку з достроковим припиненням строку користування кредитними коштами, до 10 березня 2012 року.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 10 березня 2012 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 10 вересня 2012 року і саме з цієї дати порука ОСОБА_2 припинилася.

Розглядаючи заяву відповідача ОСОБА_2, щодо застосування строків позовної давності, суд звертає увагу, що звернення до суду після спливу шестимісячного строку передбаченого ч.4 ст.559 ЦУК України є не є підставою для відмови в позові у з,вязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови у звязку з припиненням право кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Враховуючи вищевказане, те, що позивач пропусти шестимісячний строк предявлення вимог до поручителя, у звязку з чим порука ОСОБА_2 припинилася, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредиту слід відмовити, у звязку з припинення право кредитора на задоволення вимог за рахунок поручителя.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, судові витрати також не підлягають стягненню з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 253, 256,257,259,267,530, 559,1049,1054,1055 ЦК України, ст. 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-215, 224-225, 251, 267 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.М. Владимирської