Провадження № 2/760/172/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А ЇН И

28 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Носачова А.К.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Посилається в позові на те, що він є власником даної квартири.

Відповідач є його колишнім зятем, який перебував у шлюбі з його донькою ОСОБА_3 з 06 липня 2008 року до 11 лютого 2014 року.

В зв»язк уз реєстрацією шлюбу він був зареєстрований у спірній квартирі.

З 2013 року відповідач у зв'язку з припиненням шлюбних відносин з його донькою добровільно залишив спірну квартиру, вивіз свої особисті речі і в квартирі з цього періоду часу в квартирі не проживає.

Будь-яких перешкод відповідачу в проживанні в спірній квартирі ніхто не чинив, замки та ключі в квартирі не змінювалися.

Виходячи з того, що відповідач в спірному жилому приміщенні не проживає понад встановлений законом строк, залишив його добровільно, участі в утриманні житла та сплаті житлово-комунальних послуг не приймає, просить задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні факт непроживання в спірній визнав.

Зазначив, що дійсно в спірній квартирі він не проживає, однак не бажає втрачати зареєстроване місце проживання в м. Києві.

Представник третьої особи направив на адресу суду заяву, в якій просив суд розглядати справу в відсутності свого представника.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право власності від 11 березня 1998 року, виданого Жовтневою райдержадміністрацією м. Києва, та Свідоцтва про право на спадщину від 30 жовтня 1999 року є власником квартири АДРЕСА_1.

Квартира складається з однієї житлової кімнати площею 14, 60 кв. м., загальною площею 29, 14 кв. м.

06 липня 2008 року між відповідачем та донькою позивача ОСОБА_3 був укладений шлюб, в зв»язку з чим 22.07.2008 року відповідач був зареєстрований у спірній квартирі.

На даний час у квартирі зареєстровані сторони в справі, донька позивача ОСОБА_3 та двоє онуків, ІНФОРМАЦІЯ_1.

11 лютого 2014 року шлюб між відповідачем та донькою позивача був розірваний.

/ а.с. 6 - 9 /

З літа 2013 року відповідач не проживає в спірній квартирі, витрат по її утриманню не несе, залишив спірну квартиру добровільно.

Дані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не спростовував даних обставин у судовому засіданні і відповідач.

Непроживання відповідача в спірній квартирі підтверджується довідкою від 14 грудня 2015 року, виданою житлово-експлуатаційною дільницею №904 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва, з якої вбачається, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше року.

Листом від 21 грудня 2015 року житлово-експлуатаційна дільниця №904 повідомила, що відповідач до підприємства з 01.01.2014 року з заявами про перешкоди в користуванні спірною квартирою не звертався.

З листа Солом'янського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві від 17 грудня 2015 року вбачається, що заяв та звернень від відповідача з приводу перешкод у проживанні в спірній квартирі в управління поліції не надходило.

/а.с.10 - 12 /

За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Виходячи з цих обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Суд при вирішенні спору виходить також з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як зазначено вище, непроживання в спірній квартирі понад встановлений ч.2 ст.405 ЦК України строк відповідач не заперечував.

Будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.57- 58 ЦПК України, про перешкоди в користуванні спірною квартирою не надав і клопотань перед судом про їх витребування не заявляв.

Що стосується посилань відповідача на бажання зберегти реєстрацію в м. Києві, вони не можуть бути прийняті до уваги при вирішенні даного спору, виходячи з предмету позову, та не впливають на викладені вище висновки суду щодо обгрунтованості вимог позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 386, 391,405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, ст. 10, 11,57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням у квартирі № АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487, 20 гр. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: