УХВАЛА

іменем україни

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Полтавське обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів, про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною заявою, посилаючись на те, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 7 травня 2015 року встановлено ряд фактів, які мають юридичне значення. На даний час він хоче звернутись за допомогою до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, однак в акті № 228/7 огляду МСЕК

від 14 квітня 2005 року та індивідуальній програмі реабілітації інваліда

від 14 квітня 2005 року № 144, які йому потрібно надати фонду, було виявлено невідповідність у написанні його прізвища з паспортними даними в українському варіанті, а саме написано «ОСОБА_3» замість «ОСОБА_3», що перешкоджає реалізувати цю програму.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд встановити факт, що має юридичне значення.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 жовтня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що заявник не зазначив чіткої мети встановлення юридичного факту. Крім того, встановлення факту належності ОСОБА_3 акту № 228/7 огляду МСЕК від 14 квітня 2005 року та індивідуальної програми реабілітації інваліда від 14 квітня 2005 року № 144 не буде мати юридичних наслідків для заявника з огляду на те, що незрозумілим залишається те, яким чином встановлення цих фактів сприятиме у збиранні медичних документів.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 7 травня 2015 року встановлено ряд фактів, які мають юридичне значення. На даний час ОСОБА_3 має намір звернутись за допомогою до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, однак в акті № 228/7 огляду МСЕК від 14 квітня 2005 року та індивідуальній програмі реабілітації інваліда від 14 квітня 2005 року № 144, які йому потрібно надати фонду, було виявлено невідповідність у написанні його прізвища з паспортними даними в українському варіанті, а саме написано «ОСОБА_3» замість «ОСОБА_3».

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Отже, заява ОСОБА_3 подана для розгляду в порядку окремого провадження.

Згідно з чч. 1-3 ст. 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Обґрунтовуючи доводи заяви та апеляційної скарги, заявник посилався на те, що статус інваліда з дитинства є обов'язковим при призначенні пенсії і саме значений акт МСЕК є обов'язковим документом, у якому посвідчені факти, які є обов'язковими для виконання місцевими органами і іншими медичними закладами. Зазначав, що чинним законодавством передбачено встановлення зазначених ним фактів у судовому порядку і на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд може встановити факт належності особі документів, які не належать до таких, що посвідчують особу. Отже, з обґрунтування заяви вбачається, що заявник просив встановити факт належності документа, оскільки у наданому на його ім'я документі, неправильно зазначено його прізвище, що впливає на реалізацію його прав.

При цьому в апеляційній скарзі посилався на те, що суд незаконно стягнув з нього судовий збір.

Згідно з ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

У главі 6 розділу IV ЦПК України, яка врегульовує розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не передбачено розподіл судових витрат. Проте суди не вказали, на підставі якого закону судовий збір стягнуто із заявника.

Ураховуючи, що судами не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 жовтня

2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик