Справа № 466/3082/16 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/4561/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Копняк С.М.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3;

адвоката Оприска М.В. - представника відповідача ОСОБА_5;

ОСОБА_6 - представника відповідачки ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 10 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_7 про визнання недійсними договору купівлі-продажу 3/4 частин будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд від 23.12.2015 року та договору купівлі-продажу 1/4 частини згаданого будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд (в подальшому - «спірний будинок») від 05.01.2016 року, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що з 13.07.1996 року по 08.05.2012 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 і 08.10.2004 року була вселеною в якості дружини відповідача у спірний будинок, який належав відповідачу на праві власності, а 03.03.2011 року була зареєстрованою у ньому.

Станом на 01.03.2004 року в спірному будинку були виділені реальні і ідеальні частини: 3/5 частини належали ОСОБА_8, а 2/5 - ОСОБА_9.

01.03.2004 року відповідачем укладено з ОСОБА_8 договір купівлі - продажу 3/5 частин спірного будинку. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.03.2004 року № НОМЕР_1 спірний будинок поділено на два самостійних з присвоєнням окремих поштових номерів: 3/5 частинам будинку, зареєстрованих на відповідача, присвоєно поштовий номер АДРЕСА_1, а 2/5 частинам, що належать ОСОБА_9, залишено поштовий номер АДРЕСА_1.

Стверджувала, що даний будинок (3/5 частини) був придбаний під час шлюбу сторін за спільні кошти і у 2011 році сторони розпочали його реконструкцію, в ході якої було прибудовано ганок (тамбур) та надбудовано мансардний поверх, в результаті чого будинок станом на 20.01.2015 року складався з першого поверху та мезоніну (мансардного поверху) без окремого входу, про що свідчить технічний паспорт. Здійснені ними добудови до будинку у зв'язку з розірванням шлюбу не прийняті в експлуатацію.

23.12.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу 3/4 частини спірного будинку, а 05.01.2016 року - договір купівлі-продажу 1/4 частини цього житлового будинку разом з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.01.2016 року житловий будинок загальною площею 70,1 кв.м, житлова площа 56,7 кв.м на АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 на праві приватної власності.

Вважає, що оскільки на момент укладання договорів купівлі-продажу, що оспорюються, площа та конфігурація спірного будинку змінилась, то відповідно змінилась і вартість даного будинку, однак в згаданих договорах зазначена площа та конфігурація будинку до його реконструкції, що (на думку позивачки), є підставою для визнання їх недійсними, оскільки такі не містять усіх істотних умов - достовірних даних про предмет договору та його ціну(а.с. 3-6).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 59-61).

Дане рішення оскаржила позивачка ОСОБА_3

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що станом на момент укладання спірних договорів площа та конфігурація будинку змінились, а тому, відповідно, змінилась і вартість даного будинковолодіння, однак в оскаржуваних договорах зазначена площа та конфігурація будинку до його реконструкції, оскільки оцінка нерухомого майна проводилась виключно по старому технічному паспорту без врахування добудови тамбуру та реконструкції горища під мансарду.

Вважає, що під час укладання спірних договорів сторонами не було дотримано всіх вимог, які передбачені до таких правочинів, а саме: не визначено предмет договору - житловий будинок, який існує, а відтак вважає, що в суду були усі підстави для визнання оскаржуваних договорів купівлі-продажу недійними (а.с.66-69).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників відповідачів, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Позовні вимоги позивачкою обгрунтовувалися посиланням на приписи (зокрема) ст. 215 ЦК України, частиною 3 якої встановлено, що у випадку, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з вище наведених норм матеріального і процесуального права, право особи на звернення до суду не є абсолютним і саме на позивача покладається обов'язок доведення перед судом порушення саме його прав, свобод чи інтересів (в даному випадку - договорами купівлі-продажу, що оспорюються).

Матеріалами справи стверджується, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.06.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року, було задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 28-31, 32-34).

Іншим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова - від 25.05.2015 року, також залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2015 року, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні її позову до ОСОБА_5 про визнання будинку АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності та визнання за ОСОБА_3 права власності на його 2/3 частини (а.с. 39-42, 43-46).

Таким чином, вище згаданими судовими рішеннями визнано та підтверджено право особистої приватної власності на спірний будинок саме за ОСОБА_5.

В той же час, позивачкою (апелянтом) ОСОБА_3, ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не наведено доводів стосовно того, яким саме чином договори купівлі-продажу частин спірного будинку, що нею оспорюються, порушують саме її права, свободи чи інтереси.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 10 травня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: