Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/418/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 41 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, обласної громадсько-політичної газети "Житомирщина", інтернет видання "Житомир.info" про захист честі, гідності та ділової репутації

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Обласної громадсько-політичної газети «Житомирщина» та ОСОБА_2, в кінцевій редакції якого просила:

- зобов'язати ОСОБА_2 спростувати розповсюджену ним 18 листопада 2014 року перед будівлею Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - ГУ ДФС у Житомирській області) інформацію про те, що «перший заступник начальника ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_1 відкриває фіктивні кримінальні справи проти успішного підприємства, є корупціонером та хабарником» шляхом привселюдного оголошення перед будівлею ГУ ДФС у Житомирській області, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Войкова, 7, через гучномовець інформації наступного змісту: «Інформація, оголошена мною, ОСОБА_2, 18 листопада 2014 року перед будівлею ГУ ДФС у Житомирській області, про те, що перший заступник начальника ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_1 відкриває фіктивні кримінальні справи проти успішного підприємства, є корупціонером та хабарником є недостовірною та непідтвердженою»;

- зобов'язати обласну громадсько-політичну газету «Житомирщина» спростувати розповсюджену нею 21 листопада 2014 року на її інтернет-порталі недостовірну та непідтверджену інформацію про те, що «ОСОБА_1 та окремі її підлеглі відкривають фіктивні кримінальні справи проти успішного підприємства... На фабрику почався великий тиск» про першого заступника ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_1 шляхом публікації на її інтернет-порталі та в друкованих засобах масової інформації наступного змісту: «інформація «ОСОБА_1 та окремі її підлеглі відкривають фіктивні кримінальні справи проти успішного підприємства... На фабрику почався великий тиск», що розповсюджена на інтернет-порталі http//www.zhytomerschyna обласної громадсько-політичної газети «Житомирщина» 21 листопада 2014 року у статті «Біля податкової - мітинг із шинами та сміттєвими баками», є недостовірною та непідтвердженою».

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з іншим позовом до Обласної громадсько-політичної газети «Житомирщина», інтернет-видання «Житомир.іnfo» та ОСОБА_2, у якому просила:

- зобов'язати обласну громадсько-політичну газету «Житомирщина» спростувати розповсюджену нею 06.02.2015 року на її інтернет-порталі недостовірну та непідтверджену інформацію про першого заступника ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_1 стосовно того, що ОСОБА_1 «не може працювати на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області у зв'язку із тим, що вона є брехухою, вона є хабарницею, вона є корупціонеркою» шляхом публікації на її інтернет-порталі та у відео-сюжеті інформації наступного змісту: «інформація стосовно того, що ОСОБА_1 «не може працювати на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області у зв'язку із тим, що вона є брехухою, вона є хабарницею, вона є корупціонеркою», що розповсюджена на інтернет-порталі газети «Житомирщина» 06.02.2015 року у статті «Працівники житомирської кондитерської фабрики «ЖЛ» вимагали люстрації ОСОБА_1», є недостовірною та не підтвердженою»;

- зобов'язати інтернет-видання «Житомир.іnfo» спростувати розповсюджену ним 06.02.2016 року на його інтернет-порталі недостовірну та непідтверджену інформацію про першого заступника ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_1 стосовно того, що ОСОБА_1 «не може працювати на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області у зв'язку із тим, що вона є брехухою, вона є хабарницею, вона є корупціонеркою» шляхом публікації на його інтернет-порталі та у відео-сюжеті інформації наступного змісту: «інформація стосовно того, що ОСОБА_1 «не може працювати на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області у зв'язку із тим, що вона є брехухою, вона є хабарницею, вона є корупціонеркою», що розповсюджена на інтернет-порталі інтернет-видання «Житомир.іnfo» 06.02.2015 року у статті «Працівники житомирської кондитерської фабрики «ЖЛ» вимагали люстрації ОСОБА_1», є недостовірною та непідтвердженою;

- зобов'язати ОСОБА_2 спростувати розповсюджену ним 5 лютого 2015 року перед будівлею прокуратури Житомирської області інформацію стосовно того, що «ОСОБА_1 не може працювати на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області у зв'язку із тим, що вона є брехуха, що вона є хабарниця, вона є корупціонерка» шляхом привселюдного оголошення вербальним способом достатньо голосно для сприйняття змісту такої інформації перед будівлею прокуратури Житомирської області, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. 1-го Травня, 11, та шляхом розміщення від свого імені на інтернет-порталі «Житомир.info» http//www.zhitomir.info/news інформації наступного змісту: «Інформація, оголошена мною, ОСОБА_2, 5 лютого 2015 року перед будівлею прокуратури Житомирської області, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. 1-го Травня, 11, про те, що перший заступник начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області ОСОБА_1 - є брехухою, є хабарницею та корупціонеркою, є недостовірною та непідтвердженою».

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2, обласною громадсько-політичною газетою "Житомирщина", інтернет виданням "Житомир.info" було розповсюджено вказану недостовірну інформацію і вона принижує честь, гідність та її /позивача/ ділову репутацію, порочить її в громадській думці і думці окремих громадян.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03.11.2015 року справи за вищевказаними позовами обєднані в одне провадження.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 спростувати розповсюджену ним 5 лютого 2015 року перед будівлею прокуратури Житомирської області інформацію стосовно того, що «ОСОБА_1 не може працювати на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області у зв'язку із тим, що вона є брехуха, що вона є хабарниця, вона є корупціонерка» шляхом привселюдного оголошення вербальним способом достатньо голосно для сприйняття змісту такої інформації перед будівлею прокуратури Житомирської області, що знаходиться за адресою: м. Житомир. вул. 1-го Травня, 11, та шляхом розміщення від свого імені на інтернет-порталі «Житомир.info» http//www.zhitomir.info/news інформації наступного змісту: «Інформація, оголошена мною, ОСОБА_2, 05 лютого 2015 року перед будівлею прокуратури Житомирської області, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. 1-го Травня, 11, про те, що перший заступник начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області ОСОБА_1 - є брехухою, є хабарницею та корупціонеркою, є недостовірною та непідтвердженою».

У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зобов'язання ОСОБА_2 спростувати розповсюджену ним 18 листопада 2014 року перед будівлею ГУ ДФС у Житомирській області інформацію та щодо заявлених позовних вимог до обласної громадсько-політичної газети «Житомирщина», інтернет-видання «Житомир.info» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що поширена ним інформація за своїм характером є критикою та судженнями, а тому вважає, що відповідно до положень Закону України «Про інформацію» він не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Змістом апеляційної скарги підтверджується, що рішення суду оскаржується лише в частині задоволення вимог ОСОБА_1 В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

А тому апеляційним судом відповідно до положень ст.303 ЦПК України, розяснень, які містяться в п.п. 14,15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку переглядається рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення вимог про зобов'язання ОСОБА_2 спростувати розповсюджену ним 5 лютого 2015 року перед будівлею прокуратури Житомирської області інформацію стосовно того, що «ОСОБА_1 не може працювати на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області у зв'язку із тим, що вона є брехуха, що вона є хабарниця, вона є корупціонерка» шляхом привселюдного оголошення вербальним способом достатньо голосно для сприйняття змісту такої інформації перед будівлею прокуратури Житомирської області, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. 1-го Травня, 11, та шляхом розміщення від свого імені на інтернет-порталі «Житомир.info» http//www.zhitomir.info/news інформації наступного змісту: «Інформація, оголошена мною, ОСОБА_2, 05 лютого 2015 року перед будівлею прокуратури Житомирської області, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. 1-го Травня, 11, про те, що перший заступник начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області ОСОБА_1 - є брехухою, є хабарницею та корупціонеркою, є недостовірною та непідтвердженою».

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Статтею 21 Конституції України визначено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Згідно статті 62 Конституції України, статті 6 Європейської Конвенції, кожний обвинувачений у скоєнні злочину вважається невинним до тих пір поки його винність не буде встановлена законним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз»яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У п. 18 зазначеної Постанови вказано, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Пунктом 19 Постанови роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів ( вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п. 21 вищевказаної Постанови при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації , схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_3 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_4 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Задовольняючи позов в частині зобовязнання ОСОБА_2 спростувати інформацію, розповсюджену ним 05.02.2015 року перед будівлею прокуратури Житомирської області, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена інформація є такою, що стверджує про порушення позивачем ОСОБА_1 норм чинного законодавства, принципів моралі, правил поведінки державного службовця, не є оціночним судженням та знаходиться поза межами допустимої критики щодо неї як державного службовця.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1. 23.10.2014 року була призначена на посаду першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби (ГУ ДФС) у Житомирській області /т.1а.с.18/.

Судом також встановлено, що 05.02.2015 року перед будівлею Прокуратури Житомирської області, що знаходиться за адресою: м. Житомир. вул. І-го Травня, 11, відповідач ОСОБА_2, голова Наглядової ради Товариства з додатковою відповідальністю «Житомирські ласощі» (ТДВ «ЖЛ», перед невизначеним колом людей серед яких були працівники ТДВ «ЖЛ» та перехожі, розповсюдив вербальним способом інформацію наступного змісту: « ОСОБА_1 не може працювати на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, у зв'язку із тим, що вона є брехуха, що вона є хабарниця, що вона є корупціонерка».

Факт розповсюдження вказаної інформації підтверджено відеосюжетом акції протесту, що містився на інтернет порталі інформаційного ресурсу «Житомир.Info», та долучений до матеріалів справи на флешкартах /т.1 а.с.60,65/.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 3 лютого 2016 року уже було предметом перегляду апеляційною інстанцією.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2016 року у цій справі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Апеляційний суд вважав, що указана вище інформація за своїм характером є оціночним судженням щодо можливості зайняття позивачем посади першого заступника начальника ГУ ДФС у Житомирській області з урахуванням вимог Закону України «Про очищення влади» та є критичною оцінкою її дій щодо намагання, на її думку, уникнути люстрації. При цьому суд взяв до уваги те, що позивач на час цих подій працювала на керівній посаді, а отже була державним службовцем та публічною особою, тому межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою, ніж щодо окремої пересічної особи.

Скасовуючи зазначене рішення апеляційного суду, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 7 вересня 2016 року вказав, що вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив всіх обставин у справі, зокрема, чи було звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу, на його думку, протиправної поведінки позивача, чи було прийнято рішення за таким зверненням. Без встановлення зазначених обставин висновок апеляційного суду про відмову у позові є передчасним.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Усуваючи неповноту зясування обставин у справі, на що вказав Вищий суд, представником відповідача надані додаткові докази, повязані із зверненням відповідача до правоохоронних органів з приводу дій позивача.

Так, постановою слідчого прокуратури Житомирської області про закриття кримінального провадження від 31 березня 2016 року закрито кримінальне провадження за №0000109 від 17 листопада 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України у звязку з відсутністю в діях службових осіб Житомирської ОДПІ та ГУ ДФС в Житомирській області складу вказаного кримінального правопорушення. В ході зазначеного кримінального провадження допитувалася також ОСОБА_1, яка виконувала обовязки начальника ГУ ДФС (Головного управління Державної фіскальної служби) в Житомирській області у період з вересня 2014 року по серпень 2015 року, та надавала пояснення з приводу проведення позапланових перевірок правомірності нарахування Товариством з додатковою відповідальністю «Житомирські ласощі» (ТДВ «ЖЛ») заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість упродовж 2014-2015 років. Працівники Житомирської ОДПІ (Обєднаної державної податкової інспекції) показали, що будь-яких вказівок від посадових осіб ГУ ДФС в Житомирській області, в тому числі від в.о. начальника ГУ ДФС ОСОБА_1 в ході проведення перевірки ТДВ «ЖЛ» не надходило /т. 2 а.с. 85-94/.

Хоча зазначена постанова винесена після того як відповідач 05.02.2015 року біля прокуратури розповсюдив вербальним способом інформацію щодо ОСОБА_1, проте вона стосується питань відшкодування Товариству з додатковою відповідальністю «ЖЛ» податку на додану вартість з березня 2014 року по червень 2015 року, а вказана обставина була однією з підстав протесаного виступу працівників ТДВ «ЖЛ» на чолі з ОСОБА_2 05.02.2015 року.

Відтак, відповідач звертався до правоохоронних органів щодо дій позивача та притягнення її до кримінальної відповідальності, що свідчить про те, що він вважає її дії протиправними.

У подальших скаргах відповідач стверджує, що позивач зловживає службовим становищем, тобто умисно, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої особи використовує своє становище всупереч інтересам служби /т.2 а.с.95-97/.

Доказів про те, що відповідач до 05.02.2016 чи після того звертався до правоохоронних органів щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ст.368 КК України (Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою) відповідачем не надано як і не надано доказів того, що він звертався до правоохоронних органів по питанню притягнення позивача до відповідальності по Закону України «Про запобігання корупції».

Надана стороною відповідача інформація, розміщувана на інтернет сайтах, стосовно того, що ОСОБА_1 звинувачувалась у корупції іншими особами-користувачами інтернет ресурсу /т.2 а.с.72-84/, не свідчить про те, що ця обставина є доказом корупційних діянь позивача, оскільки відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Хоча цей принцип сформульований як кримінальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об'єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що поширена відповідачем інформація має стверджувальний характер висловлювань, з урахуванням місця розповсюдження інформації /біля Прокуратури Житомирської області/ сприймалась як обвинувачення позивача у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень, а саме «хабарництва» та «корупції» та того, що позивач є «брехухою» , тобто особою, яка постійно говорить неправду та тим самим порушує присягу державного службовця та встановлені ст.3 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року основні принципи державної служби, серед котрих, зокрема, закріплено принцип професіоналізму, компетентності,ініціативності, чесності, відданості справі, а тому не може бути визнана оціночним судженням відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» як висловлювання, яке не містить фактичних даних та не підлягає спростуванню та доведенню їх правдивості.

У звязку з тим, що поширена інформація не підтверджена відповідачем, а відтак не відповідає дійсності, суд першої інстанції обґрунтовано визнав таку інформацію недостовірною та такою, що порушує особисті права та свободи позивача, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію та зобовязав відповідача спростувати її у спосіб найбільш наближений до способу її поширення.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог до інтернет-видання «Житомир.info», оскільки це видання здійснило дослівне відтворення виступу (повідомлення) громадянина ОСОБА_2, у звязку з чим не несе відповідальності за порушення вказаної інформації. З аналогічних підстав суд відмовив у задоволенні позову до обласної громадсько-політичної газети «Житомирщина». А тому підстав для скасування рішення суду в цій частині не вбачається.

Вирішуючи вимоги щодо поширення відповідачем 05.02.2015 року перед будівлею прокуратури в Житомирській області інформації щодо позивача, суд першої інстанції помилково зіслався на положення ч.3 ст.277 ЦК України, яка була виключена на підставі Закону України № 1170-VІІ від 27.03.2014 року, а тому рішення суду в частині правового обґрунтування підлягає зміні з виключенням у цій частині посилання на ч.3 ст.277 ЦК України. В решті рішення в цій частині залишається без змін.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що поширену відповідачем інформацію не можливо перевірити, що підтверджує те, що вона є виключно оціночним судженням та за своїх характером є критикою, є безпідставними, оскільки спростовуються фактичними обставинами справи, висновками суду та додаткового правового обґрунтування не потребують.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2016 року змінити в частині правового обгрунтування, виключити із мотивувальної частини рішення посилання на ч.3 ст.277 ЦК України.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову до Обласної громадсько-політичної газети «Житомирщина», інтернет-видання «Житомир.info», стягнення судового збору та в решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді