У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 березня 2008 року між нею та банком було укладено договір про іпотечний кредит № NKVSG2, за умовами якого вона отримала 55 тис. грн кредитних коштів строком до 25 березня 2028 року з умовою оплати 15 % річних за користування кредитом.

18 серпня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 25 березня 2008 року, умовами якої передбачена сума кредиту у розмірі 12 030,99 доларів США з відкриттям рахунку у валюті кредиту та перерахунку на нього кредитних коштів.

Проте, банк не виконав своїх зобов'язань за додатковою угодою, а саме, не надав кредитних коштів в іноземній валюті. Крім того, істотні умови цієї угоди (порядок видачі та погашення кредиту) не відповідають вимогам законодавства та Інструкції про касові операції в банках України. При цьому перед укладенням угоди відповідач свідомо ввів її в оману, не надавши повної інформації щодо умов кредитування та приховавши дійсні сукупну вартість кредиту та розмір відсотків, чим порушив вимоги Закону «Про захист прав споживачів». Про порушення своїх прав позивач дізналась у липні 2015 року після проведення незалежного аудиту умов валютного кредитування за додатковою угодою, яким встановлена невідповідність визначеної в угоді та дійсної процентної ставки.

Позивач просила визнати недійсною додаткову угоду до кредитного договору, зобов'язати відповідача зробити перерахунок заборгованості за попередніми умовами кредитування та зарахувати всі платежі, внесені нею за додатковою угодою в іноземній валюті, як сплату платежів за попередніми умовами.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року та додатковим рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсною додаткову угоду до кредитного договору від 25 березня 2008 року № NKVSG2, укладену між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2016 року рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року та додаткове рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Апеляційний суд скасовуючи рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що укладаючи додаткову угоду позивач мала можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з ситуації в країні та враховуючи динаміку зміни курсів гривні та її девальвації. Обравши кредит в іноземній валюті з меншою процентною ставкою, ніж в гривні, позивач на той час вважала ці умови для себе більш вигідними та справедливими. Воля позивачки відповідала волевиявленню, про що свідчать не тільки її дії під час укладення додаткової угоди, а і виконання нею умов договору протягом 2008-2015 років.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що підстав, передбачених статтями 203, 215, 230 ЦК України та статей 11, 18 Закону «Про захист прав споживачів», для визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною немає, позивач їх не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст.ст. 10, 60 ЦПК України).

Рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов