Справа № 150/897/15-ц
Провадження по справі №2/150/2/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С. П.,

при секретарі Бровко Д. Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду Вінницької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 06.09.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 30 000 грн. Вказаний договір був укладений в присутності батька позивача - ОСОБА_4 Згідно договору ОСОБА_3 мав повернути позику до 01.09.2015, чого не зробив. Тому позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, та розуміючи, що відповідач ігнорує телефонні дзвінки, 16.09.2015 надіслав ОСОБА_3 письмову вимогу про повернення позики, на яку відповідач теж не відреагував. Таким чином позивач вимушений був звернутись до суду для захисту своїх прав.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, стягнувши з відповідача суму позики у розмірі 30 000 грн., проценти за користування позикою згідно облікової ставки НБУ, 3% річних від простроченої суми та судові витрати.

Відповідач, будучи у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи повідомленим, в судове засідання не зявився, проте подав письмові заперечення проти позовних вимог.

З вказаних заперечень слідує, що з липня 2014 року відповідач працював у позивача без оформлення в магазині по продажу товарів. Після двох місяців роботи відповідач звернувся до позивача з вимогою про виплату заробітної плати, що останній зробив та звільнив ОСОБА_3 десь через два тижні до відповідача приїхав ОСОБА_1 з двома хлопцями та повідомив його про виявлену в магазині нестачу в розмірі 30 000 грн., і що відповідачу потрібно її відшкодувати. Тоді ОСОБА_3 повідомив, що в нього немає таких коштів, а тому йому рекомендували в погрозливій формі написати розписку про те, що ОСОБА_3 отримав кошти у вказаній сумі в борг. Перебуваючи під впливом страху через погрози фізичною розправою, відповідач написав розписку про отримання позики. Отож, вважає, що правочин було здійснено в порушення вимог ст. ст. 203, 207, 208 ЦК України а тому договір позики є таким, що не відбувся.

Представник відповідача за довіреністю в судовому засіданні подані відповідачем заперечення підтримав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні в ній докази в їх сукупності та співставленні, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що 06 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 30 000,00 грн., який в свою чергу зобовязався повернути вказані кошти в строк до 01 вересня 2015 року.

ОСОБА_1 надав, а ОСОБА_3 прийняв позику в розмірі 30 000,00 грн., що стверджується наявною в матеріалах справи розпискою.

Проте, ОСОБА_3 договір у встановлений термін виконано не було, чим порушено взятий на себе обовязок, передбачений статтею 149 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором..

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Договір позви укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як в десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, що й було зроблено позивачем. Посилання відповідача стосовно того, що договір позики було укладено під впливом страху через те, що йому погрожували фізичною розправою не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так як з відповіді Чернівецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП України у Вінницькій області за №200/229/01 від 25.01.2016 на запит суду слідує, що жодних заяв ОСОБА_3 щодо погроз чи тиску на нього збоку ОСОБА_1 з метою укладення договору позики не надходило.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідна позиція висловлена й в Постанові Верховного ОСОБА_1 України від 2 липня 2014 року.

Таким чином, відповідач зобовязаний повернути позивачу відсотки від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за весь час користування ОСОБА_3 грошовими коштами до дня їх повернення, оскільки в договорі розмір відсотків не був встановлений.

Облікова ставка, встановлена НБУ з 07.09.2014 12,5%, з 13.11.2014 14,0%, з 06.02.2015 19,5 %, з 04.03.2015 - 30,0% річних.

Таким чином, розмір процентів від суми позики за період з 07.09.2014 по 07.10.2015 становлять 7467,04 грн. (з 07.09.2014 по 12.11.2014 -67 днів, 30 000,00 грн. *12,0% = 3750,00 грн. : 365 днів = 10,27 грн./д. * 67 днів = 688,09 грн.; з 13.11.2014 по 05.02.2015 -85 днів, 30 000,00 грн. * 14,0% = 4200,00 грн. :365 днів = 11,51 грн./д. * 85 днів = 978,35 грн.; з 06.02.2015 по 03.03.2015 26 днів, 30 000,00 грн. * 19,5% = 5850,00 грн.: 365 днів = 16,0 грн./д. * 26 днів = 416,00 грн.; з 04.03.2015 по 07.10.2015 218 днів, 30 000,00 грн. * 30,0 % = 9000,00 грн. : 365 днів = 24,7 грн./д. * 218 днів = 5384,60 грн. ).

Згідно статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_1 простроченого боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 становить 30 000,00 грн., з чого слідує, що 3% річних становлять 2,47 грн. за день /30 000, 00 грн. * 3% = 900 грн.: 365 днів = 2,47 грн. день/.

Враховуючи, що з дня повернення позики 02.09.2015 по 07.10.2015 минуло 36 днів, то заборгованість відповідача за порушення боргового зобовязання становить 88,92 грн.

Отож, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної зави немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що станом на день звернення позивача до суду становив 487,20 грн.. Тому, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на його користь 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 60, 174, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової заборгованості за договором позики - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 30 000 /тридцять тисяч/ гривень суми позики, 7467 /сім тисяч чотириста шістсот сім/ гривень 04 копійки процентів за користування позикою та 3% річних від простроченої суми в загальному розмірі 88 /вісімдесят вісім/ гривень 92 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487 /чотириста вісімдесят сім/ гривень 20 копійок.

У відповідності до вимог статті 294 ЦПК України, рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення через Чернівецький районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено у відповідності до вимог статті 209 ЦПК України.

СУДДЯ С. П. СУПЕРСОН