У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, за касаційними скаргами ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

У лютому 2015 року ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про відшкодування збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 щодо розірвання договору оренди землі та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу позивача ОСОБА_6 щодо розірвання договору оренди землі від 5 січня 2005 року. В іншій частині рішення залишити без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на день звернення ОСОБА_6 до суду її права фактично були відновлені, а договірні правовідносини продовжились. А ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», звертаючись з позовом, не надало належних доказів на підтвердження завданих позивачем збитків у вигляді упущеної вигоди.

Проте повністю погодитись із висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 ОСОБА_6 на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 72 га, що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області (а. с. 15-16).

5 січня 2005 року між позивачем та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, за яким вона надала спірну земельну ділянку відповідачу у користування строком на 5 років на умовах сплати останнім орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки земельного паю (29 466 грн 74 коп.), яка має вноситися до 30 числа останнього у звітному періоді місяця і обчислюватися з урахуванням індексів інфляції (а. с. 10-11).

Додатковим договором, укладеним сторонами 1 січня 2009 року, збільшено строк оренди до 10 років та визначено річну орендну плату в розмірі 1 083 грн 75 коп., що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю) (а. с. 14).

Земельна ділянка була передана орендодавцем та прийнята орендарем в оренду згідно з актом приймання - передачі від 19 грудня 2006 року (а. с.12).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Так, п. 12 договору оренди землі, укладеного між сторонами, встановлено, що орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі.

З матеріалів справи вбачається, що орендна плата за 2011-2012 роки була сплачена 26 листопада 2013 року, тобто в указані роки орендар не платив орендну плату, чим порушив умови договору оренди (а. с. 17, 50).

При цьому несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема, в даному випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спірні правовідносини передбачають систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України суди попередніх інстанцій на зазначені вище обставини справи уваги не звернули; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не надали належного правового обґрунтування та оцінки п. 12 договору оренди землі; не врахували наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2011 - 2012 роки та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

Крім того, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди не перевірили та належним чином не спростувалитверджень ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про передачу ОСОБА_6 земельної ділянки, що є предметом договору, для використання та оброблення ТОВ «Авіас-Україна» протягом 2013-2014 роки, не взяв до уваги те, що договір оренди землі у встановленому порядку не розірваний (не припинений), а згідно зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватись орендованою земельною ділянкою, та дійшов передчасного висновку про недоведеність позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційні скарги ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» підлягають задоволенню частково з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік