Справа № 225/5113/16-ц
№4с/225/42/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року Суддя Дзержинського міського суду Донецького області Нємиш Н.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування документів виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського міського суду Донецької області зі скаргою про визнання незаконними та скасування документів виконавчого провадження, в якій просить визнати незаконними та скасувати:

- постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2/225/553/2015, виданого Дзержинським міським судом Донецької області 10.08.2010 року;

- постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення з боржника виконавчого збору від 05.08.2016 року;

- постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 05.08.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зобовязати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винести нову постанову про відкриття виконавчого провадження та надати ОСОБА_1 новий строк для добровільного виконання рішення суду.

Вивчивши скаргу та додані до неї документи, вважаю, що дана скарга подана без додержання вимог ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Крім цього, відповідно до ч. 4 вказаної статті позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

З вимог частини 4ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»вбачається, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, та іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

При цьому, порядок оскарження дій державної виконавчої служби, виходячи із норм процесуального законодавства, можливий у наступних формах: у формі позовної заяви до відповідного адміністративного суду (ст. 181 КАС України); у формі скарги до суду, який видав виконавчий документ (у порядку ст.383,384 ЦПК України).

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою про визнання незаконними та скасування документів виконавчого провадження, субєктом оскарження зазначено - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Враховуючи положення статті 383 ЦПК, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

ОСОБА_1 не зазначено, дії якого саме державного виконавця або іншої посадової особи Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області підлягають оскарженню.

Окрім того, постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення з боржника виконавчого збору від 05.08.2016 року належать до видів відповідальності за невиконання боржником судового рішення в самостійному порядку та підлягають примусовому виконанню.

Вказана постанова державного виконавця відносяться до виконання не рішення суду, а вимоги ВДВС, як органу владного повноваження , про стягнення виконавчого збору та витрат на виконання рішення суду . Ці правовідносини між заявником і ВДВС регулюються Кодексом адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) та нормами Закону України «Про виконавче провадження» ( далі - Закон № 606-XIV ), а не нормами ЦПК, по яких подана скарга.

Так, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу. Вказані постанови відповідно до положень ч.5 ст. 82 Закону № 606-XIV відносяться до виконання рішень інших органів(посадових осіб) і можут бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно пункту 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13 грудня 2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» надано роз'яснення, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання добровільно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. Постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами . Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Вищий адміністративний суд України також зазначив, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Таким чином вказаний спір стосовно вимог ОСОБА_1 про скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення з боржника виконавчого збору від 05.08.2016 року повинен розглядатися не в порядку визначеному нормами ЦПК України, а в порядку визначеними нормами КАС. Вказаний висновок погоджується і із положеннями ст. 383, ч.1 ст.384, ст.385 ч.1 ЦПК згідно яких сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою по нормах ЦПК, якщо вважають , що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ( а не рішення виконавчої служби про стягнення виконавчого збору та відповідних витрат) ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Стосовно вимог скаржника про визнання незаконною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 05.08.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження суд зазначає наступне.

За змістом п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 зазначено, що зокрема, у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобовязання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.

Всупереч вказаному, позивач надає суду копію постанови про арешт майна боржника у незасвідченому вигляді та не належної якості. Суду не надано рішення суду на підставі, якого виносилась постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин заяву слід залишити без руху та надати строк для усунення вказаних недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.119-121,210 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування документів виконавчого провадження - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків - пять днів з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення позову без руху.

У разі невиконання вищевказаного у встановлений термін, скарга буде вважатися неподаною і повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: