Справа 165/2886/15-ц
Провадження 2/165/86/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Галушки О.Г.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,-

встановив:

03 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з ОСОБА_3 мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 03 грудня 2012 року з відповідача стягуються аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісяця, починаючи з 02 жовтня 2012 року до досягнення дитиною повноліття, оскільки платник аліментів не працював та не мав постійного доходу. В даний час матеріальне становище відповідача змінилося, він влаштувався на роботу на шахту «Бужанська», має постійний дохід, 1/4 частина якого перевищує розмір присуджених рішенням суду аліментів в твердій грошовій сумі. На даний час вона працює, однак коштів, які отримує, не вистачає для забезпечення неповнолітнього сина всім необхідним. Крім того, син має вади здоровя, хворіє, тому є потреба у додаткових витратах на його лікування, періодичне медичне обстеження та консультації спеціалістів. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку додаткові кошти на утримання дитини надавати відмовляється, на даний час має постійний дохід, а тому він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно. Просить збільшити розмір стягуваних з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом зміни способу присудження, визначивши їх у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала з підстав наведених у ньому, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у звязку з наступним.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач ОСОБА_3, матірю позивач ОСОБА_2 (а.с.6).

Згідно рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 03 грудня 2012 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісяця, починаючи з 02 жовтня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

Відповідно до виписок із медичної картки амбулаторного хворого, неповнолітній ОСОБА_4 має вади здоровя, потребує періодичного медичного обстеження і консультацій спеціалістів (а.с.8-14).

Як вбачається із довідки про доходи позивача, ОСОБА_2 працює секретарем навчальної частини ДВНЗ «Нововолинський електромеханічний коледж», її середній заробіток складає близько 1500 грн. (а.с.4).

Судом встановлено, що на день ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач ОСОБА_3 офіційно не працював, однак на даний час він працює на шахті «Бужанська» та має постійний дохід.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 проживає з неповнолітнім сином, який на даний час перебуває на її утриманні та вихованні. Позивачу не вистачає отримуваних від відповідача аліментів на утримання дитини, яка потребує все більших витрат для забезпечення нормального розвитку, а позивач ОСОБА_2 сама не може самостійно утримувати дитину належним чином.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обовязки батьків і дітей випливає, що відповідач зобовязаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття шляхом сплати аліментів на їх утримання у розмірі, визначеному судом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 Сімейного Кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно правової позиції, яка викладена у справі за № 143 цс 13, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України від 05.02.2014р. постановила з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи те, що позивач на день ухвалення рішення про стягнення із нього аліментів в твердій грошовій сумі офіційно ніде не працював, однак на даний час працевлаштований, отримує регулярний дохід, що у відповідності до вимог ст. 184 СК України є підставою для стягнення аліментів у частці від доходу і свідчить про зміну матеріального стану, та з урахуванням вищенаведеного рішення Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, тобто змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду від 03.12.2012 року з твердої грошової суми в розмірі 700 грн. щомісячно, на аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, що на думку суду буде необхідним і достатнім для матеріального забезпечення неповнолітньої дитини.

Разом з тим, аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню від дня набрання рішенням суду чинності.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, ст.ст.212-215, ст.ст.224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.180, 184, 192 Сімейного Кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Збільшити розмір стягуваних за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 03 грудня 2012 року з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісяця, шляхом зміни способу присудження, визначивши з дня набрання цим рішенням законної сили їх розмір 1/4 (одна четверта) частина всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 300 (триста) грн. витрат, понесених позивачем за надання правової допомоги адвокатом.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом десяти днів з дня отримання його копій.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Г. Галушка