Справа № 341/810/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2231/2016
Головуючий у 1 інстанції Мельник І. І.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника апелянта - Василик У.С.

позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до редакції газети «Галицьке слово», ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача - комунальний заклад «Галицька центральна районна лікарня» про спростування недостовірної інформації, захист гідності, честі та ділової репутації, - за апеляційною скаргою редакції газети «Галицьке слово» на рішення Галицького районного суду від 01 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року ОСОБА_3, звернулася до суду з даним позовом, вимоги якого обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 в НОМЕР_2 газеті «Галицьке слово» поширено інформацію, яка є недостовірною та принижує ділову репутацію колективу клініко-діагностичної лабораторії комунальної державної лікарні комунального закладу «Галицька центральна районна лікарня» в статтях «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_4». Просила визнати викладену в цих статях інформацію недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право кожного працівника клініко-діагностичної лабораторії КЗ Галицька ЦРЛ на недоторканість ділової репутації та зобов'язати редакцію газети «Галицьке слово» спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірну інформацію.

Рішенням Галицького районного суду від 01.08.2016 року позов задоволено частково. Визнано інформацію про колектив клініко-діагностичної лабораторії комунальної державної лікарні комунального закладу «Галицька центральна районна лікарня», поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 в НОМЕР_2 газети «Галицьке слово», засновником якої є Галицька районна рада, Галицька міська рада та колектив редакції в статтях «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_4» стосовно: «Хто б міг подумати, що визнаний лікар впертому працівникові нижчого рівня - не указ. Тож коли хлопчина з направленням у руках сів біля столика лаборанта, його мама почула несподіване: «навіть не сідайте, у мене нема на вас часу». Більше того, та працівниця попередила й колегу, яка щойно прийшла на зміну, щоб та не брала у цих людей ніякого аналізу… Робота лабораторії є «ганебними явищами», працівники лабораторії обвинувачуються у черствості, що своїм невіглаством можуть заплямувати добре ім'я цілого колективу визнаних фахівців, а наприкінці вказана стаття закінчується словами… «Але якщо кожне виявлене порушення буде наражатися на принциповість пацієнтів та жорстку оцінку з боку керівників медичних закладів, то з часом у цій системі недолугих працівників не залишиться» - недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право кожного працівника клініко-діагностичної лабораторії комунальної державної лікарні комунального закладу «Галицька центральна районна лікарня» на недоторканість ділової репутації. Зобов'язано редакцію газети «Галицьке слово» спростувати протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірну інформацію, опублікувавши в газеті «Галицьке слово» статтю під заголовком «Спростування», в якій зазначити, що вищевказана інформація є такою, що не відповідає дійсності та є неправдивою. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним, таким що не відповідає дійсним обставинам справи, представник редакції газети «Галицьке слово» подав апеляційну скаргу. Вказує, що поширена інформація відображає факти, які мають належну фактичну основу, а право публікувати інформацію з посиланням на інші відкриті джерела передбачено чинним законодавством. Посилається на норми п.п. 3,4 ч.1 ст. 42 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації» відповідно до яких редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб, вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього. Спірні статті газети містять суспільно значиму інформацію та свідчать про недбалість і бездіяльність працівників медичної установи, небезпеку для пацієнтів, яку спричиняє така поведінка. Позивач не надає жодного обґрунтування настання шкоди для нього особисто від порушення особистих немайнових прав, а тому відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності. Тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, частина оприлюдненої інформації в оскаржуваній статті є доведеною, а також такою, що порушує особисті немайнові права позивача, оскільки дескридитує її як керівника клініко-діагностичної лабораторії Галицької ЦРЛ щодо організації роботи підлеглих працівників цієї лабораторії, а тому така інформація підлягає спростуванню.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики.

Відповідно до вимог частин третьої і четвертої статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Чинним цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена про позивача інформація є достовірною, покладається на відповідачів.

Як встановлено спірні відносини виникли в зв'язку з поширенням в газеті «Галицьке слово» недостовірної, на погляд позивача, інформації щодо подій, які відбулись зі ОСОБА_5 при зверненні до клініко-діагностичної лабораторії комунальної державної лікарні комунального закладу «Галицька центральна районна лікарня» з сином для здачі аналізів.

Задовольняючи вимоги позивача про визнання інформації недостовірною, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про те, що опубліковані газетою відомості не відповідають дійсності. При характеристиці працівників колективу клініко-діагностичної лабораторії комунальної державної лікарні комунального закладу «Галицька центральна районна лікарня» автор статтей використовує багато дієслів та стверджувальних висловів, які вказують на вчинення працівниками лабораторії тих чи інших протиправних дій та дискредитують їх в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку ділових та професійних якостей. А тому, суд дійшов правильного висновку, що вищезазначені фрагменти статті є негативною інформацією, яка подана у формі фактичних тверджень. В даному випадку ця інформація повинна доводитися у визначеному законом порядку і підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Так, судом досліджено, що направлення в лабораторію на забір крові в пацієнта для загального аналізу, що описується в статті, було виписане старшою медичною сестрою хірургічного відділу ОСОБА_6, а не лікарем, що спростовує інформацію викладену в статтях «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Також як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді в.о. головного лікаря Галицької ЦРЛ ОСОБА_7 на скаргу ОСОБА_5 з приводу неналежного ставлення до неї з боку працівників лабораторії за № 01-7/155 від 29.02.2016 року, клініко-діагностична лабораторія Галицької ЦРЛ обслуговує стаціонарних хворих лікарні, а також ургентних пацієнтів, які звертаються у приймальний відділ лікарні, яким син ОСОБА_5 не був. А з персоналом клініко-діагностичної лабораторії проведено роз'яснювальну роботу про дотримання медичної етики і деонтології та належне виконання функціональних обов'язків згідно посадових інструкцій.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу редакції газети «Галицьке слово» - відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський