ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/330/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Комаревцевої Л.В., за участю секретарів судового засідання Палій Т.М., Борисова М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на дії державного виконавця Крайняк Максима Сергійовича Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 51918054 від 12.08.2016, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник в порядку ст.383 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Крайняка М.С. від 12.08.2016 року №51918054 про відкриття виконавчого провадження.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 12.08.2016 року, державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Крайняком М.C. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51918054, вказана постанова винесена на підставі виконавчого листа №753/12146/14 виданого Дарницьким районним судом м. Києва 24.02.2016 року про звернення стягнення з ПАТ КБ "Приват Банк" на користь ОСОБА_2 суми заборгованості у розмірі 26 000 дол.США та 104 284,93 грн.

29.08.2016 року скаржник отримав оспорювану постанову. Хоча постанова винесена 12.08.2016 року, добровільний термін виконання цієї постанови зазначено до 19.08.2016 року. Таким чином, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику вже після спливу строку на добровільне виконання постанови, що позбавило можливості боржника добровільного її виконання.

Як стверджує скаржник постанова про відкриття виконавчого провадження в порушення Закону України «Про виконавче провадження» надіслана вже після спливу строку на добровільне виконання постанови. На підставі наведеного, скаржник просив скаргу задовольнити, скасувати оспорювану постанову державного виконавця.

Представник скаржника в судове засіданні не зявився.

Представник Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області та державний виконавець Крайняк М.С. в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, заперечень щодо скарги суду не надали, крім того, матеріали виконавчого провадження, на виконання вимог ухвали суду від 19.09.2016 року, суду не надано.

Представник заінтересованої особи: ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення скарги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, за можливим розглянути справу відповідно до ст. 386 ЦПК України, враховуючи надані сторонами докази, з дотриманням положень ст.ст. 10,60 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав, для задоволення скарги з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 цього Закону).

Судом встановлено, що на виконанні Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавчий лист №753/12146/14 виданий 24.02.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік підстав для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №753/12146/14 виданого 24.02.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ПАТ КБ "Приват Банк" на користь ОСОБА_2 суми заборгованості у розмірі 26 000 дол.США та 104 284,93 грн., державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Крайняком М.C.. в межах наданих йому повноважень та відповідно до покладених на нього обов'язків, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51918054 від 12.08.2016року з примусового виконання виконавчого документу (а.с. 6).

Згідно п.4.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом МЮ України №74/5 від 15.12.1999 р., державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійсненні ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк; тобто обов'язок державного виконавця встановити факт отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення. І тільки після цього, у разі невиконання постанови державного виконавця у запропонований строк, - обов'язок примусово його виконати.

Разом з тим, згідно супровідного листа (а.с.5) копію постанови від 12.08.2016 року того ж дня було направлено скаржнику, проте скаржником вказану постанову було одержано лише 29.08.2016 року, що вбачається із штампу реєстрації вхідної кореспонденції скаржника на вказаному супровідному листі від 12.089.2016 року, тобто, вже після спливу строку на добровільне виконання постанови, що позбавило можливості боржника добровільно виконати постанову.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В даному випадку скаржник, який вважає, що несвоєчасне отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження порушує його право на добровільне виконання рішення у визначений в постанові строк, разом з тим, не був позбавлений можливості звернутися до державного виконавця щодо продовження цього строку.

Саме по собі несвоєчасне отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження чи направлення її в пізніший термін не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, адже за таких обставин оскарженню підлягають дії державного виконавця, направлені на примусове виконання рішення, за умови, якщо боржнику буде відмовлено у відкладенні виконавчих дій і надання додаткового строку для добровільного виконання в порядку ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Будь-яких доказів, що боржник звертався до державного виконавця в порядку ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» з заявою про відкладення провадження виконавчих дій на десять днів, та останньому було відмовлено, суду не надано.

Водночас, скаржником суду не надано належних та допустимих доказів несвоєчасного направлення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2016 року, зокрема поштового конверту з відміткою поштового відділення про дату направлення поштової кореспонденції тощо.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга ПАТ КБ «Приватбанк» на постанову державного виконавця Крайняка М.С. Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області від 12.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 17, 18, 25, 31, 35, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 209-210, 223, 293, 294, 383, 387, 388, 389 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на дії державного виконавця Крайняк Максима Сергійовича Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 51918054 від 12.08.2016, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області- відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.В. Комаревцева