Ухвала

іменем україни

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року,

встановила:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 8 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, останній отримав кредит у сумі 200 000 грн на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення 8 квітня 2026 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки від 8 квітня

2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, згідно умов якого остання надала в іпотеку банку будинок, який знаходиться по

АДРЕСА_1.

У порушення умов договору та норм закону, ОСОБА_4 своє зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим, станом на 27 лютого 2013 року має заборгованість у розмірі

453 996,18 грн, яка складається з: 198 264,08 грн - заборгованість за кредитом; 110 053,28 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 104 406,44 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 41 272,38 грн - штраф (процентна складова).

Ураховуючи наведене, просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 8 квітня 2008 року в сумі 453 996,18 грн звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача та осіб, які зареєстровані та проживають у вказаному будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від

4 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 8 квітня 2008 року у розмірі 396 978,88 грн, із яких:

198 264,08 грн - заборгованість за кредитом, стягнутих заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня

2011 року; 110 053,28 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 52 572,46 грн пеня та 36 088,98 грн штраф (процентна складова), укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, звернуто стягнення на житловий будинок, який складається з двох кам'яних будинків, зазначених в плані літерою А загальною площею 28,80 кв. м, житловою площею 14,20 кв. м та літ. Б загальною площею 54,40 кв. м, житловою площею 29,70 кв. м та земельну ділянку, які розташовані по

АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності, а також набранням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продаж. Встановленопочаткову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 140 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення даних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 27 лютого 2013 року складає 396 978,88 грн, із яких: 198 264,08 грн - заборгованість за кредитом, стягнутих заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня

2011 року; 110 053,28 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 52 572,46 грн пеня та 36 088,98 грн штраф (процентна складова).

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, 8 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір,згідно якого останній отримав кредит у розмірі 200 000 грн на умовах, визначених договором, із кінцевим терміном повернення 8 квітня 2026 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 8 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання надала в іпотеку банку будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Веселинівською селищною радою Миколаївської області 29 лютого

2008 року.

Згідно п. 1.1. договору про іпотечний кредит від 8 квітня 2008 року відсоткова ставка становить 15 % річних. Пунктом 2.4. договору встановлено обов'язок позичальника щомісяця до 8 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2 713,41 грн.

Зі змісту п. 6.2. договору вбачається, що у разі порушення позичальником зобов'язання по погашенню кредиту, останній сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, що нараховані на суму не погашеної в строк заборгованості за кредитом, що становить 30,0 %, а тому у зв'язку із порушеннями боржником зобов'язань по погашенню кредиту банком, починаючи з 11 листопада 2008 року було застосовано подвійну проценту ставку в розмірі 30,0 %, нараховану на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У п. 6.4. вказаного договору сторони погодили, що кредитор має право при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого

п. п. 2.4., 6.2. договору, нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Крім того, п. 6.6. зазначеного договору передбачена сплата штрафу у розмірі 10 % від суми невиконаного зобов'язання.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме п. 6.4 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з п. 6.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчитьпро недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України викладеній в постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка в силу

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Однак апеляційним судом вищезазначеним положенням Кодексу та Конституції України належної правової оцінки надано не було.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з установленою апеляційним судом початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації - 140 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6

ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1

ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонам доказами, не правильно застосовано матеріальний закон, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська