Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Карпенко С.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Малорожинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним рішень сільської ради та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом, просили визнати протиправним рішення Малорожинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року № 8-26/2014 «Про надання дозволу ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відновлення земельної ділянки для садівництва із земель комунальної власності, площею 0,08 га, у АДРЕСА_1»; визнати протиправним рішення Малорожинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області № 9-26/2014 «Про виділення дороги загального користування до господарств ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та земельних ділянок ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із земель сільської ради, шириною 3 м, на АДРЕСА_1»; визнати протиправним рішення Малорожинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області № 10-26/2014 «Про відмову у виділенні ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,07 га на АДРЕСА_1 із земель, якими раніше користувався його батько ОСОБА_13 та баба ОСОБА_4»; зобов'язати Малорожинську сільську раду Косівського району Івано-Франківської області прийняти рішення про передачу ОСОБА_5 у власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки площею 0,08 га та площею 0,0648 га на АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сільською радою надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відновлення земельної ділянки для садівництва із земель комунальної власності, площею 0,08 га, у АДРЕСА_1, за рахунок земельної ділянки, яку у 1991 році було виділено чоловіку ОСОБА_4 та батьку ОСОБА_5 - ОСОБА_13 та яку було повернуто останньому рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 1993 року.

Прийнявши рішення про виділення дороги загального користування, сільською радою не враховано їх інтереси, оскільки цю дорогу буде влаштовано через їх земельну ділянку. Крім того, під'їзна дорога до господарств ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вже існує, тому відсутня необхідність влаштовувати нову під'їзду дорогу через їхні земельні ділянки.

Відмовивши ОСОБА_5 у виділенні земельної ділянки площею 0,07 га на АДРЕСА_1 із земель, якими раніше користувався його батько ОСОБА_13 та баба ОСОБА_14, сільською радою не враховано, що цю земельну ділянку було виділено його батьку ОСОБА_13, але сільська рада протиправно намагається передати таку ОСОБА_7

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року, в позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в позові про визнання протиправним рішення сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року № 8-26/2014, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що земельна ділянка площею 0,08 га на АДРЕСА_1 було наділено ОСОБА_6 з вільного фонду, що підтверджується рішенням Малорожинської сільської ради від 26 лютого 1992 року.

Відмовляючи в позові в частині визнання протиправним рішення сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року № 9-26/2014, суд виходив із того, що позивачами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що під'їзна дорога до господарств ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вже існує, тому відсутня необхідність влаштовувати нову під'їзду дорогу через земельні ділянки позивачів.

Відмовляючи в позові про визнання протиправним рішення сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року № 10-26/2014, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 не надав доказів на підтвердження того, що звертався у визначеному чинним законодавством порядку до сільської ради із заявами про виділення у власність для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок площею 0,08 га і 0,0648 га на АДРЕСА_1

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції та залишив ухвалене ним рішення без змін.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що земельна ділянка площею 0,08 га, на яку сільською радою надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відновлення земельної ділянки для садівництва, входить до виділеної у 1991 році її чоловіку ОСОБА_13 земельної ділянки під пасовище площею 0,39 га, є необґрунтованими. Як встановлено судами та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 на підставі рішення сільської ради від 26 лютого 1992 року було донаділено у користування земельну ділянку площею 0,08 га (а.с. 18-19), і таке рішення не оскаржено заінтересованими особами. Крім того, позивачами не доведено, що ця земельна ділянка площею 0,08 га входить до земельної ділянки, яку було виділено ОСОБА_13 у 1991 році.

Посилання заявника на те, що судами не надано оцінки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_6, необґрунтовані, оскільки такі доводи не були підставою позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про те, що рішенням сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року № 9-26/2014 фактично облаштовано нову під'їзну дорогу через належну позивачам земельну ділянку, не обґрунтовані належними доказами, а тому підлягають відхиленню.

Оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_5 у встановленому законом порядку звертався до сільської ради із заявами про виділення у власність для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок площею 0,08 га і 0,0648 га на АДРЕСА_1, а оскаржуваним рішенням сільської ради № 10-26/2014 від 27 листопада 2014 року відмовлено ОСОБА_5 у виділенні земельної ділянки площею 0,07 га на АДРЕСА_1, касаційна скарга в цій частині підлягає відхиленню.

З огляду на викладене, касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
С.О. Карпенко