Справа № 526/1984/16-ц
Провадження № 2/526/1017/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

при секретарі Павленко Т.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

в с т а н о в и в:

у вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, отриманому 20 червня 2007 року позичальником на підставі його заяви разом з Умовами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 щодо надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Згідно з умовами кредитування ОСОБА_1 повинна була погашати кредит та відсотки по ньому, але відповідач своїх зобов'язань не виконує, тому позивач змушений звернутися до суду для стягнення заборгованості з боржника в сумі 25474,15 грн.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

ОСОБА_1 позов не визнала, суду пояснила, що вона сплачувала кредит, а потім коли зясувала, що все йшло на погашення відсотків, перестала погашати. Вважає, що банк в односторонньому порядку підняв процентну ставку, тому просила відмовити в задоволенні позову через пропуск строку позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив залишити позов без задоволення, в звязку з пропуском строку позовної давності, оскільки договір був укладений ще в 2007 році.

Судом встановлено, що 20 червня 2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Позичальник прийняв умови надання споживчого кредиту фізичним особам і зобовязався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до заяви та умов кредитування.

Згідно розрахунку ПАТ КБ "ПриватБанк" прострочена сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 21 серпня 2016 року становить - 25474,15 грн., яка складається з кредиту 16767,86 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 4070,96 грн.; заборгованість за пенею 8312,12 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1189,25 грн., з них 5366,04 грн. внесено коштів на погашення заборгованості 01.06.15р.

22 липня 2009 року відповідач одружилася, в звязку з чим прізвище Деміч змінила на Павленко.

Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Виходячи з матеріалів цивільної справи банк виконав свій обовязок своєчасно та у повному обсязі, а ОСОБА_1 порушила умови кредитування та зобовязання по погашенню кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК).

За змістом ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості банк, окрім стягнень по основних зобовязаннях, просив стягнути неустойку: заборгованість за пенею 8312,12 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1189,25 грн.

Відповідно п.2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам при порушенні Позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобовязань, Позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Отже банк за одне й те саме правопорушення передбачив подвійну відповідальність одного виду, що суперечить ст. 61 Конституції України. Вказаною статтею визначено, що ніхто не може бути притягнутий двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином вимога про стягнення штрафу в сумі 500 грн. і 1189,25 грн. не ґрунтується законі, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Не заслуговують на увагу суду заперечення ОСОБА_1 проти позову в тій частині, що вона щомісячно вносила платежі на погашення заборгованості і такий розмір боргу їй нараховано безпідставно, оскільки як вбачається з розрахунку, наданого до позову, мали місце періоди, коли відповідач не вносила коштів на погашення заборгованості, а з травня 2015 року перестала вносила взагалі. Крім того мали місце факти перевищення кредитного ліміту, в звязку з чим збільшувався розмір кредитного ліміту та його відсоткова ставка, що передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, які були прийняті відповідачем.

Що стосується заявленою стороною відповідача вимоги про застосування строків позовної давності, суд вважає її неприйнятною, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Так, судом встановлено, що договір як такий, був укладений 20 червня 2007 року. Потім щорічно він автоматично продовжувався, так як ОСОБА_1 постійно користувалася кредитними коштами, розміщеними на картковому рахунку, та погашала заборгованість за кредитом. Останній платіж було внесено 21 травня 2015 року. А так як з дати внесення останнього платежу не минуло трьох років, позовна давність не застосовується.

Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов'язання по кредитному договору, за яким кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права ПАТ КБ ПриватБанк, тому слід стягти заборгованість по кредитному договору та задовольнити позов в цій частині.

Також на користь позивача слід стягти понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 265, 257, 261, 264, 509, 526, 527 ч.1, 530, 536, 598, 599, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 83, 88, 209, 212- 215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору задовольнити частково.

Стягти з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 20 червня 2007 року в сумі - 23784 грн. 90 коп.

Стягти з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1378 грн.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуюча: Л. В. Максименко