Номер провадження: 22-ц/785/1082/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- ОСОБА_2

при секретарі - Желєзнову В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.10.2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Одеської міської ради про неперешкоджання в користуванні та визнання права власності на житлову квартиру,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 4-5), в якому просила: зобовязати відповідача по справі ОСОБА_4 не перешкоджати їй в володінні, користуванні та розпорядженні квартирою за адресою: АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2.

Свої позовні вимоги позивачка, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовувала тим, що вона є користувачем квартири за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується договором за № 44, від 14 лютого 2010 року, виданого КП ЖКС «Хмельницкий», згідно якому особистий рахунок відкритий на її імя. Дана квартира була знята з балансу житлового фонду району як колишня однокімнатна квартира АДРЕСА_4 та надана позивачу, як підсобне приміщення. Своїми силами, з метою поліпшення своїх житлових умов, позивачка на власні кошти, реконструйовала дане підсобне приміщення під житлову квартиру, враховуючи склад своєї сімї. Однак, відповідач по справі ОСОБА_4 чинить перешкоди в користуванні та володінні, реконструйованою квартирою № 2 по вул. Лазарева, 77 у м. Одесі, в якій мешкає її сімя.

Як зазначено в рішенні суду, в судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись, зокрема, на ч. 2 ст. 325, ст. 328, ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, просила суд задовольнити позов.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомили.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.10.2010 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні ОСОБА_3 житловим приміщенням за адресою: м. Одеса, вул. Адм. ЛазареваАДРЕСА_5. Визнано право власності на житлове приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Адм. ЛазареваАДРЕСА_6, загальною площею 40.37 м. кв. за ОСОБА_3. Вказано, щорішення суду є підставою для державної реєстраці КП «ОМБТІ та РОН» права власності.

Не погодившись з рішенням суду, Одеська міська рада подала апеляційну скаргу на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.10.2010 року, в якій просить рішення суду від 14.10.2010 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду.

Іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представники Одеської міської ради та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради підтримали апеляційну скаргу. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені та вважаються повідомленими належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є користувачем квартири за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується договором за № 44 від 14 лютого 2010 року, виданого КП ЖКС «Хмельницкий», згідно якому особистий рахунок відкритий на імя ОСОБА_3

Дана квартира була знята з балансу житлового фонду району, як колишня однокімнатна квартира № 2 загальною площею 30 ,00 м. кв. в будинку № 77 по вул. Адмірала Лазарева та надана в користування позивачці як підсобне приміщення.

Своїми силами, з метою поліпшення своїх житлових умов, позивачкою на власні кошти було реконструйоване дане підсобне приміщення під житлову квартиру, враховуючи склад сімї.

Після реконструкції квартира, згідно технічному паспорту, складається з однієї житлової кімнати. Загальна площа квартири 40,37 м. кв., в тому числі житлова 21,46 м. кв.

Згідно експертно-технічному висновку (ліцензія ОСОБА_5Б 100987) «Про технічний стан єлементів несучих конструкцій після виконання капітального ремонту колишньої квартири № 2, будинок № 77 по вул ОСОБА_5. Лазарева в Малиновському районні м. Одесі», структура квартири за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, № 77 квартира № 2, в якій була проведена реконструкція відповідає вимогам, які предявляються до житлових приміщень згідно СНіП 2.08. 01- 98 «Житлові приміщення». Дана квартира устаткована водопостачанням, підключена до міської електромережі, каналізації, та газопостачання, існуюче опалення АГВ.

Згідно даному заключенню, на основі проведеного обстеження, установлено технічний стан квартири задовільний, протипожежні вимоги відповідають ДБН В.1.1-7 2002 «Пожежна безпека обєктів будівництва, несучі конструкції знаходяться в доброму стані, роботи проведені з додержанням будівельних норм та правил з якісних будівельних матеріалів».

Згідно розрахункової книжки, на імя позивачки відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 по оплаті комунальних послуг. Суміжні власники квартир у будинку за № 77 надали письмову згоду на проведення реконструкції підсобного приміщення під квартиру. Плату за комунальні послуги позивачка здійснює постійно.

Відповідач по справі ОСОБА_6 родич позивачки, який з моменту проведення реконструкції квартири, та капітального ремонту зайняв дане приміщення, вважає його своїм, чинить перешкоди в користуванні та володінні, реконструйованою нею квартирою за вище вказаною адресою, в якій мешкає сімя позивачки.

Суд першої інстанції вважав, дії відповідача по справі противоправними, так як підсобне приміщення було виділене на імя позивачки і тільки вона є користувачем даного приміщення, яка своїми силами і провела дану реконструкцію.

Суд першої інстанції вважав, що обставини, встановлені у судовому засіданні, дають підстави для визнання за позивачкою права власності на житлове приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Адм. ЛазареваАДРЕСА_7, а також зобовязання у не перешкоджанні в користуванні, володінні та розпорядженні житловим приміщенням за вище вказаною адресою.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ч. 2 ст. 16, ч. 2 ст. 325, ст. 328, ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України , ст. 4-8, 11, 15, 88, ч. 3 ст. 208, ст. 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3

Однак, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи та суд першої інстанції дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Так в судовому засіданні встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору № 44 від 12.02.2010 року (а. с. 7) позивачка здійснювала оплату за користування підсобною площею 30 кв. м. і площею для прибирання по периметру 0,5 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, 77.

З метою поліпшення своїх житлових умов, позивачкою самочинно було реконструйовано дане підсобне приміщення під житлову квартиру, шляхом самочинного будівництва одноповерхової квартири на місті нежилого приміщення, що підтверджується Технічним висновком (а. с. 25), на яку позивачка просить визнати право власності в судовому порядку та зобовязати відповідача ОСОБА_4 не перешкоджати їй в володінні, користуванні та розпорядженні вказаною квартирою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦПК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 34 ст. 26 та ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції, зокрема міської ради відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно і, зокрема на землю; органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення, ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій», який був чинний на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій»; будівництво обєктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства та відповідно до затвердженої проектної документації.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження у галузі будівництва надані виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачкою здійснено самочинне будівництво шляхом реконструкції і самочинний обєкт нерухомості до експлуатації не приймався, земельна ділянки під його будівництво, в установленому законом порядку, не надавалася та позивачка не зверталася до компетентного органу з цих питань, докази протилежного в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані.

Крім того, до участі у справі не залучався виконавчий орган Одеської міської рада, якому надані повноваження у галузі будівництва (ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 391 ЦК України , власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Тобто, лише власник або особа, яка має речове право на чуже майно, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання цим майном.

Проте, враховуючи вище зазначене, відсутні підстави вважати, що позивачка має такі права на спірне самочинне майно.

Тому, за таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки.

Таким чином, судова колегія, на підставі наведеного, погоджується з доводами апеляційної скарги і вважає, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Одеської міської ради про неперешкоджання в користуванні та визнання права власності на житлову квартиру, не підлягає задоволенню, а заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.10.2010 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.10.2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_7

ОСОБА_2