Провадження №2/523/4558/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в залі суду № 18 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом 17.08.2016р. звернулась ОСОБА_1, яка вказала, що ухвалою суду від 13.05.2016р., справа № 523/4969/13-ц, було накладено арешт на автомобіль ЗАЗ-Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску, однокімнатну квартиру №17 в будинку №110 по просп.. Добровольського в м. Одесі, на нежитлове підсобне приміщення площею 18 кв.м., яке розташоване за адресою: прт. Добровольського, буд.110 в м. Одесі, яке зареєстровано на імя ОСОБА_1. Так як цю справу вже розглянуто ОСОБА_1 просить в порядку позовного провадження зняти арешт з вказаного майна та виключити відомості про вказане майно з Єдиного реєстру заборони відчужень обєктів нерухомого майна та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала та просила задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. На запитання з приводу наявності перешкод про скасування заходів забезпечення позову в провадженні, в якому цей арешт було накладено, повідомила, що таких перешкод немає, проте позивач бажає зараз розглянути справу так як вона вже звернулась до суду в порядку позовного провадження, в судове засідання зявилась інша сторона та вона сплатила великий судовий збір, тому вимагає зняти арешт саме в такому порядку.

Відповідач не заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що також не має будь-яких перешкод для скасування заходів забезпечення позову в справі № 523/4969/13-ц.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази та вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 14.11.2013р. було розглянуто цивільну справу № 523/4969/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна визнання права власності на ? частину майна вселення, зобовязання не перешкоджати в користуванні квартирою, та позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору інвестування будівництва житлового будинку в частині покупця недійсним, визнання інвестором та визнання права власності.

Позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково, визнано автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 2003 року випуску, спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1, поділено спільне сумісне майно автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 2003 року випуску й визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 2003 року випуску, по ? частині за кожним, в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені, ОСОБА_3 поновлення строк для звернення до суду з позовною заявою, визнано договір №48/19 про інвестування будівництва житла від 19 квітня 2005 року в частині інвестора недійсним, визнано ОСОБА_3 інвестором за договором №48/19 про інвестування будівництва житла від 19 квітня 2005 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Нове місто», визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Раніше, ухвалою суду від 13.05.2013р. з метою забезпечення позову було накладено арешт на:

- автомобіль ЗАЗ-Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску, який зареєстровано на імя ОСОБА_1;

- однокімнатну квартиру №17 в будинку №110 по просп.. Добровольського в м. Одесі, яка зареєстрована на імя ОСОБА_1;

- нежитлове підсобне приміщення площею 18 кв.м., яке розташоване за адресою: прт.Добровольського, буд.110 в м. Одесі та зареєстровано на імя ОСОБА_1.

Апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 19.02.2014р. рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14 листопада 2013 року в частині відмови у задоволенні первісного позову щодо спірної квартири скасував, ухвалив в цій частині нове рішення, яким визнав об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однокімнатну квартиру №17, по пр. Добровольського, буд.110 Б у м. Одесі, визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири №17, по пр. Добровольського, буд.110 Б у м. Одесі й вселив ОСОБА_2 у квартиру №17. по пр. Добровольського, буд.110 Б у м. Одесі, зобовязавши ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_4 у користуванні квартирою №17, по пр. Добровольського, буд.110 Б у м. Одесі; у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору інвестування будівництва житлового будинку в частині покупця недійсним, визнання інвестором та визнання права власності було відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою судді від 19.08.2016р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна був залишений без руху, зокрема, з тих підстав, що позивач зазначає, що арешт на майно був накладений в рамках цивільного провадження ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси, а оскільки цивільна справа № 523/4969/13-ц вирішена по суті і жодна зі сторін справи не має наміру оскаржувати рішення судів по ній, то відсутні підстави для забезпечення позову накладеного ухвалою, проте не вказує причин того, чому цей арешт в рамках цивільної справи № 523/4969/13-ц неможливо зняти відповідно до положень ст. 154 ЦПК України.

Підстави та види забезпечення позову викладені у статтях 151, 152 ЦПК України.

За положеннями ч.6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, що за положеннями чинного процесуального законодавства здійснюється в рамках тієї справи, в якій було вжито заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В судовому засіданні жодна із сторін зрозуміло не пояснила, чому цей арешт в рамках цивільної справи № 523/4969/13-ц зняти не можливо, навпаки, вказали про відсутність перешкод про це, на розяснення суду норм ЦПК України щодо скасування заходів забезпечення позову та що недоведення обставин, на які сторона посилається, можуть стати підставою для відмови в задоволенні позову повністю або частково, що суд консультацій не надає, а лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом будь-яким чином не відреагували, на пропозицію суду у випадку необхідності отримати консультацію у будь-якого спеціаліста в області права, який за законом має право таку надавати наполягали на розгляді справи на підставі заявлених позовних вимог.

Таким чином судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на норми ЦК України, які регулюють недоторканість права власності, оскільки діючим цивільно-процесуальним законодавством прямо передбачений порядок скасування заходів забезпечення позову, який позивачем не дотримано, отже, позивач обрала невірний спосіб захисту свого права, у звязку з чим в задоволені позову має бути відмовлено.

Керуючись статтями 1, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 293 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна залишити без задоволення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя