Єдиний унікальний номер (справа №) 216/4588/16-ц
Номер провадження у суді 2/216/2321/16
03 листопада 2016 року місто ОСОБА_1 Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,
секретаря судового засідання Павленко О.О.
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -
22 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна, набутого під час шлюбу, а саме квартири АДРЕСА_1.
В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, в яких просила здійснити поділ спільного майна подружжя, та визнати за нею 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12 липня 1989 року уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Компаніївського міського управління юстиції Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 37. Від спільного шлюбу в них народилися діти: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу з відповідачем, 02.07.1997 року, за взаємною згодою, на підставі договору купівлі-продажу була куплена трьох кімнатна квартира, житловою площею 37,10 кв.м, загальною площею 63,45 кв.м, яка розташована на восьмому поверсі девяти поверхового будинку, за адресою: АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажу був посвідчений на придніпровській товарній біржі, зареєстрований в реєстрі за № 174-Н/97. Право власності на вищезазначене нерухоме майно 16.07.1997 року було зареєстровано в комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на ОСОБА_3. Спільне життя не складалось починаючи з лютого 2008 року, їх відносини з відповідачем стали псуватися, в сімї почалися постійні сварки, вони не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. Чоловік перестав поважати позивача як особистість, не рахувався з її бажаннями й не поважав її працю в інтересах сімї. 15 квітня 2009 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено рішення про розірвання шлюбу. На сьогоднішній день, сторонами як співвласниками майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування та збереження майна і угоди про спосіб виділення внатурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Позивач має право на 1/2 частку спірної квартири. При праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників є невизначеним, це не позбавляє позивача права на виділ частки з майна, що належить їй на праві спільної сумісної власності.
Позивач, яка належним чином повідомлена про день час та місце розгляду справи, не використала наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не зявилась, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.54).
Відповідач ОСОБА_3, у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.51, 52).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України у випадку неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого і від якого не надходила заява про розгляд справи у його відсутність або якщо вказані ним підстави неявки визнано неповажними, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, а позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.
ОСОБА_3 і ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 12 липня 1989 року у відділі запису актів громадянського стану виконавчого комітету Компаніївської районної Ради народних депутатів Кіровоградської області, актовий запис № 37, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ОЛ № 449396. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини «Панченко» (а.с.15).
Матеріалами справи також підтверджено, що під час спільного проживання подружжям за договором купівлі-продажу від 02 липня 1997 року, реєстраційний номер 174-Н/97, ОСОБА_3, було придбано квартиру загальною площею 63,45 кв. м, житловою площею 37,10 кв.м, яка складається з 3 кімнат та знаходиться на 8 поверсі 9-ти поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.16).
Згідно реєстраційного посвідчення Криворізького бюро технічної інвентаризації, трикімнатна квартира АДРЕСА_4 зареєстрована за ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі 02 липня 1997 року за № 174-Н/97 і записаний в реєстровій книзі № 104П сторінка № 142 запис № 142 від 16 липня 1997 року (а.с.12).
Так, вважаючи, що зазначене майно придбавалось подружжям під час шлюбу, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання вказаного вище набутого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна у рівних частках.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу поділу майна подружжя, тому до таких відносин слід застосувати норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України в частині, що регулюють питання права спільної сумісної власності подружжя та його поділ.
Частинами 1 та 3 статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Враховуючи те, що нерухоме майно у вигляді квартири № 170 за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Миколаївське, будинок 12, було придбано подружжям під час шлюбу, тому таке майно набуло статусу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 При цьому відомостей про встановлення за рішенням суду режиму окремого проживання сторін суду надано не було в силу вимог СК України.
Одночасно з цим згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно абз. 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова Пленуму), поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відповідно абз.1,2 п. 23 Постанови Пленуму, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні (п.30 Постанови Пленуму).
На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно квартира 170 за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Миколаївське шосе, будинок 12, яка є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_3, підлягає поділу між сторонами у рівних частках.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
За приписами частини 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до суду позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (частина 1, підпункт 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
Пунктом 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору в розмірі 1480,71 грн.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 1, 11, 60, 80, 88, 212, 213, 214, 215, 224-226, 232 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 65, 69 СК України, ст.ст. 367, 368, 372, 640, 657 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.
Поділити майно, що належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, реєстрація місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на праві спільної сумісної власності, як подружжю.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири № 170 за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Миколаївське шосе, будинок 12, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі 02 липня 1997 року за реєстраційним номером 174-Н/97.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири № 170 за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Миколаївське шосе, будинок 12, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі 02 липня 1997 року за реєстраційним номером 174-Н/97.
Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, реєстрація місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1480 (одну тисячу чотириста вісімдесят) грн. 71 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.
Іншими учасниками судового процесу рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов