У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Григоренка М.П., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Мельник С.Ю.,

з участю представник позивача ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 16 червня 2015 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія ОСОБА_5" до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Авангард" про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року вказаний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТзОВ "Будівельна компанія ОСОБА_5" заборгованість згідно договору від 16 березня 1998 року в розмірі 1704 гривні основного боргу, 200 гривень пені та 24 гривні 80 коп. річних, 250 гривень витрат на правову допомогу і 243 гривні 60 коп. судового збору.

Вважаючи рішення неправосудним, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд при вирішенні спору не врахував тієї обставини, що позивач не вправі вимагати стягнення з нього боргу на підставі укладеного 01 квітня 2013 року договору про відступлення права вимоги між ТОВ "Компанія Авангард" та ТОВ "Будівельна компанія ОСОБА_5", оскільки передача права вимоги за договором не може тягти за собою виникнення у нового кредитора будь-яких обов'язків первісного кредитора у зобов'язанні. Стверджує про безпідставність покликання місцевого суду на договір від 16 березня 1998 року як на підставу стягнення заборгованості тому, що цей договір втратив силу ще 01 січня 2006 року на підставі Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Вказує, що заборгованість може виникати лише перед тим суб'єктом господарювання, який одержав замовлення на виконання конкретної послуги на його 237 стоянці, узгодив з ним її вартість, фактично виконав, передав замовнику; однак ні він, ні позивач замовлень на виконання послуг не робили, не виконували, і в рішенні суду не міститься покликань на норму права згідно якої задоволено позов. Наполягає на тому, що жодних зобов'язань у нього перед позивачем не було і немає, а ТОВ "Компанія "ОСОБА_5" таких обов'язків позивачу не передавала і по закону передати не могла. З наведених міркувань просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення

осіб, що зявились в судове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна

______________________________________________________________________

Справа № 569/20740/14-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц 787/1111/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_1

скарга підлягає відхиленню.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з доведеності неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг від 16 березня 1998 року, а також врахував, що право вимоги за цим договором перейшло до позивача на підставі укладеного 01 квітня 2013 року договору про відступлення права вимоги між ТОВ "Компанія Авангард" та ТОВ "Будівельна компанія ОСОБА_5".

На підтвердження даного висновку в рішенні суду містяться відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 16 березня 1998 року між ОСОБА_3 та малим колективним підприємством "Авангард" було укладено договір №7-237, за умовами якого МКП "Авангард" як основний власник споруди гаражного комплексу в м.Рівне, вул. Є.Коновальця, 7а, забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозабезпечення та водопостачання, каналізації, телефонізації, систем пожежогасіння, а власник гараж-стоянки своєчасно сплачує кошти за надані послуги та дотримується всіх вимог по експлуатації гаражного комплексу.

Відповідно до Статуту закритого акціонерного товариства "Авангард" вказане товариство створено згідно установчого договору від 18 березня 1997 року і є правонаступником малого колективного підприємства "Авангард"(а.с.7).

Правонаступником ЗАТ "Авангард" згідно Статуту затвердженого загальними зборами учасників від 16 грудня 2013 року стало товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Авангард" (а.с.8).

В 2009 році затверджено Статут товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна ОСОБА_5", засновником товариства згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є ОСОБА_7Ф

В укладеному 01 квітня 2013 року договорі про відступлення права вимоги між ТОВ "Компанія Авангард" та ТОВ "Будівельна ОСОБА_5" зазначено, що первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № 7-237 від 16 березня 1998 року, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_3.

Так, відповідно до ст. 87 ЦК України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України від 15 травня 2003 «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Стаття 10 Закону передбачає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи (ст. 108 ЦК України).

Договір відступлення прав вимоги від 01 квітня 2013 року є чинним, нерозірваним та нескасованим у судовому порядку, та на його підставі неодноразово стягнуто заборгованість судовими рішеннями, які набрали законної сили,

Дані обставини спростовують посилання апеляційної скарги на відсутність у відповідача зобовязань перед позивачем на підставі договору про відступлення права вимоги між ТОВ "Компанія Авангард" та ТОВ "Будівельна компанія ОСОБА_5" та підтверджують правомірність вимог нового кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач належним чином виконує взяті на себе зобов'язання, а саме забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозбереження, водопостачання, каналізації, телефонізації та системи пожежогасіння. Натомість, відповідач порушує умови вищезазначеного договору, не сплачуючи передбачені ним платежі. Як наслідок, має місце утворення заборгованості за період з 05 квітня 2014 року по 04 березня 2015 року, сума якої склала 1704 грн.. Звертаючись до суду з позовом, позивач також просив стягнути, окрім основного боргу, 3% річних в розмірі 24 грн. 80 коп., пеню в розмірі 6050 грн.22 коп., витрати за надання правової допомоги в розмірі 250 грн. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.. Колегія суддів вважає дані вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу у урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом.

Пунктом.2.10. укладеного між сторонами договору, за кожний день несвоєчасної сплати нараховується пеня в розмірі 2% від суми недоплати.Відповідачем не спростовано наявність заборгованості перед позивачем належними та достовірними доказами.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про необхідність зменшення розміру неустойки до 200 грн. на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та вважає його обґрунтованим.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 16 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Григоренко М.П.

ОСОБА_8

.