Справа № 336/8462/15-ц
провадження № 2/336/438/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Жупанової І.Б. при секретарі Помазан Г.Ю., за участю позивача ОСОБА_1, її представника - адвоката Мельнікової А.А., відповідача ОСОБА_3, з участю представника відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, орган, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб: служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Шевченківському району, про зміну встановленого графіку спілкування батька з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 23.11.2015 р. звернулася до суду з позовом, в якому просить суд змінити встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.20015 р., що набрало чинності 16.11.2015 р., графік спілкування дитини з батьком шляхом визначення участі батька ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у наступний спосіб: надатии право спілкування батьку з дитиною кожну 1,3 суботу та кожну 2,4 неділю місяця з 10:00 год. до 12:00 год. із обов'язковим погодженням місця зустрічей із матір'ю, не порушуючи режим дня, враховуючи стан здоров'я дитини; просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її представник - адвокат Мельнікова А.А. позовні вимоги підтримали з зазначених в ньому підстав, пояснили, що з 04.08.2006 року перебувала у зареєстрованому у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що надані копії свідоцтв про народження дітей.

Розпорядженням голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 591р від 11.11.2014 року за заявою ОСОБА_3 щодо визначення способу участі у вихованні синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визначений наступний спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні малолітніх синів: побачення з ОСОБА_5: перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця протягом чотирьох годин на день, за попередньою домовленістю з їх матір'ю, ОСОБА_1, з правом відвідування місця проживання батька, культурних та розважальних закладів, також відповідно заяви ОСОБА_3, відповідач від спілкування з молодшим сином ОСОБА_6 до досягнення останнім трирічного віку взагалі відмовився.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини задоволений частково. Визначений час спілкування та способи виховання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши для позивача ОСОБА_3: періодичні побачення з неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 19.00 години за місцем проживання ОСОБА_3 з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень; час для спільного відпочинку ОСОБА_3 з неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме протягом двадцяти календарних днів в період з 01 червня по 30 серпня кожного року за попереднім погодженням з ОСОБА_1

Рішення набрало законної сили 16.11.2015 року.

Такий графік спілкування дитини з батьком э неприйнятним, внаслідок того, що дитина ОСОБА_5 дуже страждає під час зустрічей з батьком та внаслідок його протиправної поведінки у бік дитини, таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини, а відповідач, в свою черг, категорично не бажає вирішувати питання сприятливого для дитини способу часті у вихованні дитини, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Всі ці підстави існували, але не були враховані на час розгляду справи судом, але вони не мали змоги надати суду докази, що підтверджують психологічний стан дитини, його стан здоров'я, вважають, що існування цих доказів, що не були враховані судорм, є підставою для нового звернення до суду з таким позовом.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надавши суду письмові заперечення, просить суд в задоволенні позову відмовити, оскільки всі документи, які додані до даної позовної заяви, вже були досліджені судом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя і апеляційним судом Запорізької області з зазначенням цього у рішенні та ухвалі. Пояснив, що позивач перешкоджає йому в виконання рішення суду, на час час звернення позивача до суду з даним позовом, як і на час розгляду справи в суді, він жлдного разу не мав можливості виконати графік спілкування, встановлений судом.

Представник служби в справах дітей - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району пояснила, що ними було розглянуте питання участті батька в спілкування з дитиною, внаслідок чого був встановлений графік спілкування, який позивачем не виконувався, і, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 р. було визначено спосіб участі батька в виховання дитини, іншого, відмінного від раніше наданого висновку, вони надати не мають підстав.

Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, представника служби в справах дітей, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає у зв'язку із наступним.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991р., у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Ч. 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 151 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов'язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За нормами ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, діти проживають разом з позивачем, сторони перебувають у конфліктних стосунках щодо участі батька в спілкуванні зі старшим сином ОСОБА_7.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 року, що було залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області 16.11.2015 р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини задоволений частково. Визначений час спілкування та способи виховання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши для позивача ОСОБА_3: періодичні побачення з неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 19.00 години за місцем проживання ОСОБА_3 з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень; час для спільного відпочинку ОСОБА_3 з неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме протягом двадцяти календарних днів в період з 01 червня по 30 серпня кожного року за попереднім погодженням з ОСОБА_1

Свої вимоги про зміну встановленого графіку спілкування дитини з батьком позивачка обґрунтувала тим, що дитина ОСОБА_5 дуже страждає від зустрічей з батьком, та як наслідок вже має ряд хвороб нервової системи, вважає, що таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини, а відповідач категорично не бажає вирішувати питання щодо сприятливого способу участі у вихованні дитини, що є підставою для зміни встановленого графіку спілкування дитини з батьком.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Натомість позивач обгрунтовуючи свій позов, посилається на обставини, що мали місце до винесення рішення судом по тому ж самому спору, нових оставин після набранні рішенням законної сили, не виникло, позивач та її представник пояснили, що рішення не виколнувалось, а, отже і підстав вважати що встановлений цим рішенням графік порушує право дитини, не існує.

По суті позивач не погоджується з рішенням суду від 12.05.2015 р. та фактично заявлений позов стосується зміни попереднього рішення суду, яке ще, навіть, не почало виконуватися, з тих підстав, що були предметом розгляду спору між тими ж сторонами в іншому процессі.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вказані обставини повторно не доказуються. Докази та обставини, на які посилається позивач були предметом дослідження та встановлені судами першої та другої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують. Фактично вони зводяться до іншої оцінки обставин справи та доказів на свою користь без врахування інтересів дитини, а тому переконливих підстав для зміни встановленого графіку спілкування дитини з батьком не містять, враховуючи, що згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення саме інтересів дітей.

Посилання позивача на висновок фахівця щодо психоемоційного стану дитини у зв'язку із стосунками з батьком, який негативно впливає на його психоемоційний стан, суд вважає неналежним доказом, оскільки він стосується стану дитини, внаслідок подій, що мали місце до винесення судом рішення 12.05.2015 р.

Інші доводи позовної заяви висновків суду також не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовувала свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана районним та апеляційним судами і зводяться лише до особистої незгоди з висновками судів щодо їх оцінки. Інших доказів суду не надавалося через їх відсутність в зв'язку з тим, що рішення суду ще не починало виконуватися як на час звернення позивача до суду з цим позовом, так на час розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи, керуючись ст. ст. 10, 59-61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 7, 19, 141, 151, 157, 159 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя