У х в а л а

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів кредиту, поруки, іпотеки та застосування наслідків недійсності правочину, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 10 червня 2008 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого вона отримала у строкове користування кредитні кошти у розмірі 58 000 доларів США зі сплатою 12 % річних, строком повернення не пізніше 10 червня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором цього ж дня були укладені договори поруки та іпотеки.

Зазначала, що у 2014 році отримала правову консультацію щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам законодавства, а саме: ст. ст. 11, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 230 ЦК України, постанови Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Посилаючись на наведене та на те, що відповідач ввів її в оману щодо істотних умов кредитного договору з метою отримання надприбутків, а також банком не виконано переддоговірна робота щодо надання їй повної та достовірної інформації щодо умов кредитування, що порушує її права як споживача фінансової послуги, ОСОБА_4, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсними кредитний договір, договір поруки та іпотечний договір, укладені 10 червня 2008 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк».

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильновиходив із того, що під час укладення кредитного договору від 10 червня 2008 року сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

При цьому судами правильно зазначено, що на час укладення правочину позивач не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови.

Крім того, позивачеві було надано документи, які передували укладенню спірного кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту.

З огляду на вказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

О.С. Ткачук

І.М. Фаловська