У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_6, та ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило виселити та зняти з реєстраційного обліку відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у АДРЕСА_4, яка знаходиться в іпотеці.

Позов мотивовано тим, що за умовами кредитного договору від

16 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі 20 000,30 доларів США на умовах, визначених договором, терміном до 14 квітня 2028 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, укладеним того ж дня між тими сторонами, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 28 жовтня 2004 року.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2013 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року в розмірі 282 660,96 грн звернуто стягнення на квартиру загальною площею 57. 4 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» із укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу.

06 березня 2014 року ПАТ КБ ПриватБанк» на адресу ОСОБА_4 надіслало вимогу про добровільне виселення з квартири, яке останній отримав 13 березня 2014 року.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не виселився, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При повторному розгляді справи ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнило позовні вимоги та просило виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 01 лютого 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про виселення ОСОБА_8 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким виселено ОСОБА_5 з жилого приміщення АДРЕСА_5 з наданням їй іншого жилого приміщення, яке знаходиться АДРЕСА_3. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про виселення ОСОБА_4 та його дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Отже судові рішення в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку переглядаються лише в оскарженій частині.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів попередніх інстанцій в оскарженій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, оцінивши докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України) та встановивши, що в іпотеку передано житловий будинок, який не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення ОСОБА_4 та неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 із цього будинку без надання їм іншого постійного житла. Доказів щодо можливості надання ОСОБА_4 та його неповнолітнім дітям іншого житла банком не надано.

Вирішуючи спір, суди врахували висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року, положення ст. 109 ЖК Української РСР та правову позицією, викладену у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення судів попередніх інстанцій о оскарженій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 березня 2016 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик