Справа № 500/5220/16-ц
Провадження № 2/500/2884/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовними вимогами, якими, просять суд визнати за ними, як за спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_4, померлої 17.07.2015 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Братів Тімофті, № 8, с. Ларжанка, Ізмаїльський район, Одеська область (за кожним по 1/2 частині). Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що приватним нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок, який би посвідчував право власності спадкодавця.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 8 (2001-2005 р.), ОСОБА_6 та ОСОБА_4 належав на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Братів Тімофті, б. № 8, що підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом ОСОБА_5 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 28.03.2016 року за № 102.

Згідно архівного витягу Рішення №178 вісімнадцятої сесії 22-го склику ОСОБА_5 сільської ради народних депутатів «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам України» від 19.12.1997р. ОСОБА_6 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку по вул.Братів Тімофті.

Згідно Рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради Ізмаїльського району «Про визнання права власності та правової реєстрації домобудівлі, розташованого в с.Ларжанка по вул. Братів Тімофті» визнано право власності на житловий будинок, що розташований в с. Ларжанка по вул. Братів Тімофті, 8, Ізмаїльського району, Одеської області, за ОСОБА_4 та померлим ОСОБА_6. Дане рішення не скасовано.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 12.05.2016 року КП «Ізмаїльське МБТІ», по вул. Братів Тімофті, № 8 в с. Ларжанка Ізмаїльського району Одеської області розташований житловий будинок, який був побудований в період часу з 1960 року по 1979 рік.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №363497, виданого 28.11.2003 року, ОСОБА_7 помер 28.11.2003 року.

Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Братів Тімофті, № 8, с. Ларжанка, Ізмаїльський район, Одеська область.

За життя спадкодавець ОСОБА_6 заповіт на імя позивачів, однак вони спадщину після померлого не прийняли.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_6, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_6 стала його дружина ОСОБА_4, яка спадщину прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 102 від 28.03.2016 року .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №419782, виданого 18.07.2016 року, ОСОБА_4 померла 17.07.2015 року.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Братів Тімофті, № 8, с. Ларжанка, Ізмаїльський район, Одеська область.

За життя спадкодавець ОСОБА_4 заповіт не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 41514323 від 16.09.2015 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4, відсутня.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 стали її діти: син ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ЯИ №437671 від 21.12.1955р.; дочка ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ-УР №249866 від 31.01.1961р. та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №317792 від 19.03.1983р., з якого вбачається зміна її прізвища.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадщину після смерті матері ОСОБА_4 позивачі прийняли, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, що підтверджується копіями відповідних заяв, наявних у матеріалах справи.

У травні 2016 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 за № 217/50/2015 від 30.05.2016р. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок, необхідний для оформлення спадщини та реєстрації на підставі п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно відповіді КП «Ізмаїльське МБТІ» №1680 від 03.11.2016р. згідно матеріалів інвентарної справи на будівлю по вул. Братів Тімофті, № 8 в с. Ларжанка Ізмаїльського району Одеської області є ОСОБА_4 Тимофєєвна.

Вказане вбачається також із довідки Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №101 від 28.03.2016р.

Як зазначено у ОСОБА_9 спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Таким чином, судом встановлено, що позивачі спадщину після померлої ОСОБА_4 прийняли шляхом звернення в установлений законом строк до нотаріуса з відповідними заявами, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 немає; належність спадкового майна спадкодавцю підтверджена матеріалами справи. З огляду на встановлене, позивачі обґрунтовано вимагають визнання за ними права власності на спадкову власність.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 17.07.2015 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Братів Тімофті, № 8, с. Ларжанка, Ізмаїльський район, Одеська область.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 17.07.2015 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Братів Тімофті, № 8, с. Ларжанка, Ізмаїльський район, Одеська область.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано11.11.2016р.

Суддя: ОСОБА_10