Справа № 520/3136/16-ц
Провадження № 2/520/2566/16
Рішення

іменем України

10 жовтня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.

при секретарі Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Емералд» Фірма «Емералд Моторс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ДП ТОВ «Емералд» Фірма «Емералд Моторс» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просить суд стягнути з відповідачки безпідставно набуті грошові кошти з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1 035 459,87грн., та три відсотки річних від суми безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 25 788,88грн.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що наказом генерального директора Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Емералд» Фірми «Емералд Моторс» № 04-К від 28.01.2011р. ОСОБА_1 прийнято на посаду керівника відділу продажу автомобілів з 01.02.2011 р.

Представник позивача вказує, що знаходячись на території підприємства в період з 24.10.2014р. по 10.11.2014р. відповідачкою самовільно і без правових підстав були взяті із сейфу ДП Фірма «Емералд» грошові кошти у сумі 738 270 гривень.

Зазначені грошові кошти, як зазначає представник позивача, ОСОБА_1 зобов'язалась повернути в строк до 15.01.2015р., на підтвердження чого склала розписку від 13.01.2015 p.

Однак до теперішнього часу ОСОБА_1 вказані грошові кошти не повернула, від зустрічей з цього приводу ухиляється, у звязку з чим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

У судове засідання 10.10.2016року представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідачка - ОСОБА_1 про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 10.10.2016року не зявилась, її представник надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також вказав, що проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, зазначених у запереченнях.

В обґрунтування наданих заперечень представник відповідачки посилається на те, що при вирішенні даної справи для врегулювання спірних відносин, що виникли між сторонами, положення ЦК не повинні застосовуватись, а повинні застосовуватись положення КЗпП України, оскільки у даному випадку спір виник з приводу відшкодування шкоди, заподіяної підприємством його працівником ОСОБА_1, у звязку з чим, суд має керуватися нормами статей 130-138 КЗпП України.

Так, представник відповідачки зазначає, що стаття 130 КЗпП України характеризує юридичний склад, тобто перелічує юридичні факти, наявність яких дає власнику або уповноваженому ним органу право притягнути працівника до матеріальної відповідальності.

Таких юридичних фактів є чотири: порушення працівником трудових обов'язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням і шкодою та вина працівника.

Однак, як вказує представник відповідачки, в порушення вимог ст.138 КЗпП України, роботодавцем - фірмою «Емералд Моторс» не доведено одночасну наявність сукупності умов, передбачених ч.ч.1,2 ст.130 КЗпП, необхідних для покладення на ОСОБА_1 матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству.

Представник відповідачки вважає, що оскільки позивачем не доведено наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги мають визнаватись необґрунтованими, а суд має підстави для ухвалення рішення про відмову у позові.

З урахуванням викладеного, з посиланням на ч.ч.1, 2 ст.130, ст.ст.134, 135-3, 138 Кодексу законів про працю України, п.п.1, 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №116, п.п.2, 10, 13, 15 Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженого Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року №4204-ІХ, п.п.3, 4, 15, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», представник відповідачки просить відмовити ДП ТОВ «Емералд» Фірма «Емералд Моторс» у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, наказом генерального директора Дочірнього підприємства Фірми «Емералд Моторс» № 04-К від 28.01.2011р. ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника відділу продажу автомобілів з 01.02.2011р., з випробувальним терміном два місяці та окладом згідно штатного розпису.

В період з 20.10.2014року по 10.11.2014року ОСОБА_1 самовільно, без відома генерального директора ДП ТОВ «Емералд» Фірма «Емералд Моторс», було взято суму у розмірі 738 270 грн. із сейфу. Свою вину ОСОБА_1 визнала, незаконність дій усвідомила. Зобовязалась повернути вказану суму протягом доби, до 15.01.2015року.

Даний факт підтверджується копією розписки від 13.01.2015року, яка наявна в матеріалах справи, оригінал вказаної розписки було оглянуто судом у судовому засіданні.

Крім того, у вказаній розписці зазначено, що вона написана власноручно, без тиску психічного та фізичного з боку ДП ТОВ «Емералд» Фірма «Емералд Моторс».

Однак до теперішнього часу відповідачка своє зобовязання щодо повернення грошей не виконала.

Згідно посадової інструкції начальника відділу продаж ДП ТОВ «Емералд» фірма «Емералд Моторс» начальник відділу продаж ніяких операцій, які повязані з отриманням, зберіганням чи будь-які інші функції з готівковими коштами не здійснює.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що відповідачка отримала вищевказані грошові кошти без достатньої правової підстави.

Ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зі змісту вищевказаної норми випливає, що підставою виникнення зобов'язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (у тому числі грошових коштів) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала.

Отже, виходячи із змісту вищевказаної норми, для з'ясування чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного статтею 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов'язання з безпідставного набуття або збереження майна є одним з видів позадоговірних зобов'язань, які регулюються положеннями глави 83 ЦК України. Обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте чи збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи право чином.

Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У свою чергу, частина друга статті 1214 ЦК України передбачає, що в разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України).

В силу статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас необхідно зазначити, що Верховний Суд України в постанові від 02 березня 2016 року в справі № 6-2491цс15 висловив правову позицію, згідно з якою якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

З 20.10.2014року відповідачка користується грошовими коштами в сумі 738 270,00грн., які були набуті нею без достатньої правової підстави, та які вона зобовязалась повернути 15.01.2015року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів повернення зазначеної суми відповідачкою, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції, у звязку з чим, з урахуванням висновків Верховного Суду України в постанові від 02 березня 2016 року в справі № 6-2491цс15, можливо також стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

В зв'язку з цим, окрім основного зобов'язання з повернення вищевказаних грошових коштів з урахуванням індексу інфляції, що становить 1 035 459,87грн. (738 270,00грн. сума боргу + 297 189,87грн. індекс інфляції = 1 035 459,87грн.), відповідачка також зобов'язана сплатити три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 25 788,88грн. за період з 16.01.2015року по 15.03.2016року.

Разом з тим, суд вважає, що посилання представника відповідачки на те, що до даних правовідносин повинні застосовуватись положення статей 130-138 КЗпП України, є безпідставними, оскільки правовідносини, які склались між сторонами щодо предмету спору по даній справі не ґрунтуються на трудових спорах, відповідачка взяла грошові кошти як фізична особа, а ні як посадова особа.

Більш того, як було зазначено вище, згідно посадової інструкції начальника відділу продаж ДП ТОВ «Емералд» фірма «Емералд Моторс» начальник відділу продаж ніяких операцій, які повязані з отриманням, зберіганням чи будь-які інші функції з готівковими коштами не здійснює.

У судовому засіданні представник відповідачки пояснив суду, що відповідачка кошти не брала, а розписку написала, оскільки на неї тиснули.

Однак, доказів звернення до слідчих органів з цього приводу надано не було, як і не було надано доказів докази того, що розписка, яка є предметом спору, була написана відповідачкою під тиском та впливом обману.

З урахуванням викладеного, вимоги Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Емералд» Фірма «Емералд Моторс» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 15 918,73грн.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Емералд» Фірма «Емералд Моторс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (08.10.1966року народження, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і ПетроваАДРЕСА_1, ІПН) на користь Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Емералд» Фірма «Емералд Моторс» (м. Одеса, пр-т Маршала Жукова, 2) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 738 270 (сімсот тридцять вісім тисяч двісті сімдесят) грн. 00 коп., індекс інфляції за період з 16.01.2015року по 15.03.2016року у розмірі 297 189 (двісті девяносто сім тисяч сто вісімдесят девять) грн. 87 коп., три відсотки річних за період з 16.01.2015року по 15.03.2016року у розмірі 25 788 (двадцять пять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 88 коп., а також судовий збір у розмірі 15 918 (пятнадцять тисяч девятсот вісімнадцять) грн. 73 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П. А. Прохоров