Справа № 529/471/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гвоздика А. Є.

при секретарі Кривенко Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Байрацької сільської ради Диканського району Полтавської області , Відділу Держгеокадастру у Диканському районі Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з рішення 18 сесії двадцять четвертого скликання від 25. 10. 2005 року "Про впорядкування нумерації житлових будинків на території сільської ради" в с Байрак Диканського району було змінено нумерацію житлового будинку належного згідно зі свідоцтвом про право особистої власності виданого виконкомом Байрацької сільської ради народних депутатів від 20. 12. 1989 року позивачеві ОСОБА_1 Далі, позивач вирішив провести реконструкцію даного будинку, але під час перегляду документів виявив відсутність оригіналу самого правовстановлюючого документу на даний житловий будинок з господарськими спорудами. Також, при огляді ним оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, що розташована на місці зведеного будинку виявив, що даний акт було видано на ім'я дружини позивача - відповідача ОСОБА_2 У зв'язку з тим, що позивач не в змозі вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, так втрачено правовстановлюючий документ на житловий будинок, а земельна ділянка одноособово приватизована відповідачем, тому позивач звернувся з позовом до суду та просить визнати за ним право власності на будинковолодіння, яке складається в свою чергу з житлового будинку, що позначено в технічному паспорті літерою "А-1,а,а1", сараїв літерами "Б", "В", "в", "в1", погреба літ. "б", вбиральні літ. "Г", хвіртки № 1, огорожі № 2, свердловини № 3, що розташований по АДРЕСА_1. А державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, що розташована в с. Байрак Диканського району, серії НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_2 просить скасувати, із наступним зобов'язанням відповідача - відділу Держгеокадастру Диканському районі скасувати при цьому відомості у Національній кадастровій системі про місце розташування та право власності даної земельної ділянки.

В судове засідання позивач не з'явився, але на адресу суду надіслав письмову заяву в якій вказав, що позов він підтримує повністю та просить його задоволити, а саму справу розглянути у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з'явилася, але на адресу суду надіслала письмову заяву про визнання нею позову з проханням розгляду даної справи у її відсутність.

Представники відповідачів - Байрацької сільської ради Диканського району Полтавської області та відділу Держгеокадастру у Диканському районі Полтавської області в судове засідання не з'явилися, до суду вони надіслали листи про визнання ними позову та просили розгляд справи провести у відсутність їхніх представників.

Розглянувши наявні матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено в судовому засіданні, що позивач проживаючи в шлюбі однією сі"єю з ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20. 12. 1989 року набув право власності житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_2. Далі, відповідно до витягу з рішення 18 сесії двадцять четвертого скликання від 25. 10. 2005 року "Про впорядкування нумерації житлових будинків на території сільської ради" в с Байрак Диканського району було змінено нумерацію житлового будинку на АДРЕСА_1. Коли позивач вирішив провести реконструкцію даного будинку виявив відсутність оригіналу самого правовстановлюючого документу на даний житловий будинок з господарськими спорудами.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В числі передбачених способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини п'ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз"яснив, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-V і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р.

Статтею 377 ЦК України установлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 393 ч. 1 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Тому наявність чинного державного акту на право власності відповідача ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку являється порушенням прав власності позивача, яке підлягає захисту шляхом визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та в Національній кадастровій системі України. Правовий висновок про можливість використання даного способу захисту прав викладений у постанові Судових палат у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 р. справа №6-57цс13.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 116, 120, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 376, 377, 393 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 174 ч. 4, 208, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на житловий будинок літ. "А-1,а,а1", сараїв літерами "Б", "В", "в", "в1", погреба літ. "б", вбиральні літ. "Г", хвіртки № 1, огорожі № 2, свердловини № 3, що розташований по АДРЕСА_1.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії площею 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2, що проживає по АДРЕСА_1, який виданий на підставі рішення від 14 жовтня 2009 року 38 сесії 5 скликання Байрацької сільської ради та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 51 від 17.12.2009 року.

Зобов"язати відділ Держгеокадастру у Диканському районі Полтавської області скасувати відомості у Національній кадастровій системі України про місце розташування та право власності земельної ділянки ( кадастровий номер НОМЕР_3) у АДРЕСА_1, зареєстровану ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: