У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: позивача та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду від 5 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Радухівської сільської ради Рівненського району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду від 5 жовтня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до Радухівської сільської ради Рівненського району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

На рішення суду позивач подала апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність і необґрунтованість через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

На її обґрунтування зазначала, що висновки суду суперечать ч. 3 ст. 1272 ЦК України щодо умов визначення додаткового строку та роз'ясненням п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування", де передбачено залучення відповідача при розгляді справ такої категорії за відсутності інших спадкоємців саме територіальну громаду. Суд не звернув увагу, що спадкову справу після смерті спадкодавця заведено не було, спадкодавець проживав на момент смерті сам, а також що відповідач визнав позов.

Судом не додержано положень ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду та п.п. 21-27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" щодо необхідності дослідити кожен доказ, який відповідає вимогам належності і допустимості.

Через це вважав, що суд формально підійшов до вирішення справи, а тому позбавив його на захист порушеного суб'єктивного права як єдиного спадкоємця.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити і визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вимог, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності поважних причин для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а також з того, що з дня відкриття спадщини і до дня звернення ОСОБА_1 з позовом минуло 10 років.

Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 13.03.2006 року встановлено, і ці обставини сторонами не заперечуються, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років (а.с. 4, 8). На момент відкриття спадщини спадкодавець був зареєстрований в АДРЕСА_1. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає. Спадкова справа щодо відкриття спадщини в зв'язку з його смертю не заводилася (а.с. 9, 16).

На момент смерті ОСОБА_3 йому належало право на земельну частку (пай) площею 3, 59 га вартістю 17 986 гривень, що перебував у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Іскра" відповідно до сертифіката НОМЕР_2 від 3 лютого 1997 року (а.с. 5).

Вважаючи, що вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд про визначення відповідного додаткового строку з позовом до Радухівської сільської ради Рівненського району.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, застосуванню не підлягають, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив їй в задоволенні позову.

Так, згідно зі ст.ст. 1216, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця)(, до інших осіб (спадкоємців). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Доводи ОСОБА_1 про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини на увагу не заслуговують.

Бувши єдиним спадкоємцем за законом (за заповітом спадкоємців не було), позивач із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріуса не зверталася, оскільки на той момент уже протягом 3 років знаходилася на заробітках в Італії. Більше того, вона сама вказує про те, що про смерть батька тоді їй відомо не було взагалі. Про відкриття спадщини дізналася лише в 2011 році, коли повернулася з-за кордону в Україну, однак до нотаріуса за прийняттям спадщини тоді не зверталася, а до суду з даним позовом звернулася лише в серпні 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. шостому п. 24 своєї постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом правильно встановлено, що наведені ОСОБА_1 в позові причини пропуску строку для прийняття спадщини не є поважними. Якщо з пропуском строку для прийняття спадщини до 2011 року ще можна було б погодитися через її перебування з 2003 року за кордоном, то пропуск позивачем цього матеріально-правового строку протягом 2011-2016 років очевидно є необґрунтованим і таким, що відбувся з мотивів, які не є поважними.

Окрім того, позивач з приводу прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася взагалі, будь-яких доказів про це матеріали справи не містять. Навпаки - на а.с.16 міститься лист №570/4122/16-ц від 30.08.2016 року завідувача Млинівської районної державної нотаріальної контори, виконаний на бланку Рівненської районної державної нотаріальної контори, про відсутність спадкової справи щодо відкриття спадщини в зв'язку зі смертю ОСОБА_2

Щодо посилань автора скарги про неврахування обставини визнання позову відповідачем, то колегія суддів зважає на таке.

Згідно з ч. 4 ст. 175 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання Радухівською сільською радою Рівненського району позову не відповідає та не узгоджується із поважністю причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, тому суд правильно не взяв до уваги цю обставину, відмовивши в позові.

Не можна погодитися і з доводами ОСОБА_1 про порушення судом норм процесуального права.

Так, згідно з ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових порушень, внаслідок яких судом хибно вирішено цивільно-правовий спір, позивач не надала, а апеляційним судом здобуто не було.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рівненського районного суду від 5 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: